Sverige och dess inbyggare före den historiska tiden 



91 



Detta angiver tydligen att han har kraniet i hand. Han nämner emellertid ej i det 

 sammanhanget något nummer, som skulle fullt bevisa, att detta är "greken" n:r 13 å 

 "förteckningen" men troligt är det dock, isynnerhet som han både i föreläsningen och i 

 förteckningen talar om kraniet såsom tillhörande "pelaskisk stam". Det grekiska bra- 

 kycefala kranium som Anders Retzius ägde vid denna tid hade tillhört ett åttaårigt 

 barn, vilket kranium han beskrev i Vet. Akad. Förh. 1847. C. M. F. 

 67- Se not 58. B. ^V. 



68. Rörande denna kraniekalott med dess hål samt därtill hörande stycke av en 

 horndolk får jag hänvisa till min avhandling: "Skelettfynd från stenåldersgravar i Nerike 

 samt något om vår stenålders befolknings sjukdomar och åkommor", i Fornvännen 1914, 

 där de senaste uppfattningarna av tidsbestämningen för både kranium och dolk äro an- 

 givna. Kalotten tillhör säkert stenåldern då en hel horndolk från stenåldern senare fun- 

 nits och visat sig vara av samma slag som dolkstycket från Tygelsjö. Hänvisningar till 

 föregående arbeten och tydningar av hålets uppkomst äro även lämnade i denna min av- 

 handling. Tygelsjökraniet skulle kunna tänkas vara n:r 11 i "förteckningen", då det 

 där står "(med hålet på)"; men mot detta talar, att på sid. G6 står, att n:r 11 skall 

 vara funnet mellan Malmö och Lund. C. M. F. 



Femte föreläsningen. 



Manuskriptet till femte föreläsningen bär i hög grad prägeln av ett första koncept 

 med talrika ändringar. Inledningen t. o. m. "De kallas på Danska hafstockar" mitt pä 

 sid. 55 är skrivet på ett senare tillklistrat blad. Den tidigare avfattningen finnes i 

 behåll å ett löst ark, ursprungligen det yttersta i den tern, som använts till föreläsningen. 

 Början lyder: 



"Att elefanter och noshörningar fordom lefvat åtminstone i södra Sverige ådagalade 

 jag genom att framvisa tänder, funna derstädes i jorden och som tillhört dessa djurarter. 

 Vidare nämde jag, att dessa arter äro precist de samma (neml. Flcph. priniigenius och 

 BMnoceros tichorhinus) u . Dessutom omtalas, utöver rekapitulationen av föregående före- 

 läsning, Hannibals elefanter som exempel på hur en plötslig klimatförändring kan vara 

 farlig för en djurart. 



På sista sidan av fjärde föreläsningen finnes en P. M. med disposition till redo- 

 görelsen för stenåldersfolkets redskap. Däri nämnes som källor Cleijer, Svea rikes häfder; 

 Tacitus; Procopius; Kohl, Reise in Irland: "allt livad Wadström skrifvit". 6:te och sista 

 punkten tycks ha uteslutits vid utarbetandet : "Redskap för att bygga hus eller troligen 

 göra båtar hvilka de bevisligen haft. NB sådana äro verkligen funna i Ganggrafvama". 



Fortsättningen på denna P. M. hade möjligen varit ämnad som inledning till femte 

 föreläsningen. Den lyder : 



"Det står fast att landets äldsta invånare inkommit frän Söder med de jagtbara 

 boskapsdjuren. Det står vidare fast, att Lapparna under en långt sednare tid inkommit 

 norra vägen långs fjällryggen likaledes följande Renarna. Att Lapparna fordom gått 

 längre nedåt fjällen än de nu gå nämnde jag, men hur långt nedåt landet de spridt sig 

 är svårt att säga; jag blott nämde att jag ej fått hvarken Lappkran. eller sett lappska — . 

 Men hur långt Ibererna gingo innan de gingo under eller om någon del af dem blandades 

 med sednare invandrade stammar — är svårt att säga. RASK skall halva funnit likhet mellan 

 Iberiska och Lappska språket efter livad D:r WlLDE anför i en afh. öfver Irl [ands] invån. 

 (men jag ej träffat stället hos R.) Jag nämde att vi hittills lika litet funnit eran. hvilka 

 likna Iber eller Lapp mellan Skåne och Norrland som vi funnit ben af Renen. 

 Märkvärdigt är dock att en del Lappska namn verkligen förekomma ej blott på fjällryggen, 

 ty det kfin förklaras, men äfven längre ned i landet t. ex. Stocksund, Tullgarn, Sömmen, 

 Allvarn m. fl. namn, hvilkas betydelse bäst om ej endast kan förklaras af Lappskan. — 

 Också vill jag ej förtiga att jag från en gammal kyrkogård i det inre af Småland er- 

 hållit en Hufvudskäl som Prof. Retzius förklarat ha största likhet med en Lappsk. 



Men dessa slags undersökningar äro först nyligen började - - vi ha ännu för få 

 materialier för att tillfredsställande besvara alla hithörande frågor. Vi hoppas att sedan 



