Sverige och dess inbyggare före den historiska tiden 



93 



vilka anföras som bevis för. att Ancylussjön varit helt avstängd, ligga enligt Antevs 

 icke på tillräckligt stort djup för att vara beviskraftiga. 



Problemet om Ancylussjöns förvandling till ett Litorinahav är sålunda, om Ancylus- 

 sjöns transgression har haft sin orsak i en normal landsänkning eller i vattenmassornas 

 ansamling i ett instängt bäcken under fortgången av en långsam landhöjning och en 

 därpå plötsligt inträdande, mäktig tappning av vattenmassorna. (Ang. Sv. Nilssons upp- 

 fattning om Östersjön såsom insjö, se Wallengrens not n:o 37.) 



Vilkendera av dessa två uppfattningar, som vid en jämförande diskussion visar sig 

 bliva bestående, är svårt att förutsäga. För våra djurgeografiska spörsmål har det icke 

 någon större betydelse, vilken av dem man ansluter sig till, såsom frågan nu utvecklat sig. 



Antevs (Senkvartära nivåförändringar i Norden. Förelöpande meddelande. Geol. 

 För. Förh. Bd 43, s. 648, 1921) tyder Munthes föregående uppgifter (företrädesvis 

 kartan Pl. 46 B, Geol. För. Förh. Bd 37, 1910 till Kongressguiden : Studies in the Late- 

 Quaternary history of Southern Sweden) sålunda, att "södra Öresund låg omkring 90 m, 

 Darsser Schwelle \ 10 och Lübeck 124 m högre än för närvarande" och att "Ancylus- 

 sjöns yta vid tiden för den största transgressionen stod ungefär 65 eller 50 m över 

 havets". En så stark landhöjning skulle naturligtvis ha åstadkommit icke allenast en 

 landförbindelse från Skåne över danska öarne med Jutland, utan även lagt området mel- 

 lan Skåne, Bornholm och Rügen som torrt land, sä att först öster om Bornholm större 

 vattenområden förefunnits. 



Om Munthes uppfattning är riktig, har "landbryggan" för landdjurens invandring 

 till Skåne varit både bred och bekväm, och existerat även ett stycke in i postglacialtiden. 

 Den teori, som " Antevs i sitt arbete av 1921 framställer, ger icke större belopp för 

 höjningen i sydvästra Östersjön än för Darsser Schwelle 28 m och för södra ( »resund 

 16 in. Även enligt Antevs skulle större invandringsmöjligheter förefunnits för en. land- 

 fauna än nu : möjligen fanns en landförbindelse från Skåne över Själland, Möen och 

 Falster till Rügen, och i Stora Belt fanns sannolikt endast smala rännor liksom i Lange- 

 landsbeltet. Invandrigsvägen har ej varit fullt sä bekväm som enligt HUNTHE. 



Sedan har emellertid G. Lundqvist (Den baltiska issjöns tappning, G. F. F. Bd 43, 

 s. 381, 1921) vid Billingen konstaterat en tappning av den baltiska issjön pä högst 17 m, 

 vilket sålunda skulle varit den största möjliga nivåskillnaden mellan den baltiska issjön, 

 Ancylussjön och västerhavet. Med anledning därav har Antevs (Den baltiska issjöns 

 tappning och nivåförändringarne, G. F. F. Bd 44, s. 171, 1921) korrigerat sina ovan 

 angivna siffror till 35 m för Darsser Schwelle och till 23 m för södra Öresund. Detta 

 gör avståndet mellan hans åsikt och Munthes något mindre och möjligheterna för en 

 enande diskussion mycket större. Efter denna korrektion av Antevs blir skillnaden mellan 

 de båda teorierna med avseende på landfaunans invandring föga betydande. Ä'. A. G. 



(Tillägg under tryckningen.) Det torde böra tillfogas, att Fru Astrid Cleve- 

 Eulers arbete "Försök till analys av Nordens senkvartära nivåförändringar" (Geol. För. 

 Förh. Bd. 45, s. 19 —107, 1923) kommit mig för sent tillhanda, för att dess avvikande 

 synpunkter här kunnat refereras och tillgodogöras. K. A. G. 



71. Havstok är ett något åldrigt danskt ord, som fullkomligt täcker det i mo- 

 dern danska mera brukliga "Strand void" och vårt svenska strandvall. Särskilt användes 

 "hœvede Havstokke" om serier av under en landhöjning bildade strandvallar. K. A. G. 



72. < >m de av Järavallen (Litorinavallen) täckta torvmossbildningarne etc. se: 

 Kartbladet "Skanör", S. G. U. Ser. Aa. N:o 112, sid. 15 — 20, Sthlm 1895, och "Trelle- 

 borg" S. G. U. Ser. Aa, N:o 146, sid. 47 — 51, Sthlm 1912. K. A. G. 



73. Se not 37. IL W. 



74. "Lava finita" = fluten lava (obsidian). K A. G. 



75- I avgjutning demonstrerar S. Nilsson "hufvudet af en O'Connor" n:r 9. Han 

 säger: "Jag har erhållit en gipsafgjutning deraf genom Prof. Retzius, som erhållit det 

 från en D:r Wilde i Irland". I ett brev från Anders Retzius till Sven Nilsson den 

 15 april 1847 säger Retzios: "Jag meddelar dig härom, livad Doctor Wilde skrifvit i 

 ett bref till mig dat. 14 mars 1841. "I possess the skull of Alexander O'Connor, the 

 last descendent of the Irish Kings, which is similarly shaped (elongated). This race was 



