Klorhydrinernas alkaliska sönderdelning 



13 



stor hastighet. Salpetersyra vid surgörningen är ur den synpunkten att föredraga 

 framför saltsyra, att den senare, såsom genom särskilda försök fastställdes, reagerar 

 fortast med ifrågavarande oxider 1 . Vid profiling af dessa oxiders förmåga att 

 addera syror iakttager man, att reaktionen ofta upphör, när blott en ringa del af 

 de reagerande substanserna är förbrukad. Detta får väl tillskrifvas den omständig- 

 heten, att glyciderna, som L. Henry 2 har iakttagit, i sur lösning snabbt addera 

 vatten under bildning af glykoler. 



W. Evans, som också arbetat med reaktionen mellan alkali och klorhydriner 3 , 

 har följande yttrande om sin metodik: »Die einfachste Methode zur Erforschung 

 des Zustandes der Mischung wäre das Zurücktitrieren der noch vorhandenen Kali- 

 lauge mit einer verdünnten Säure. Dieses Verfahren lässt sich aber nicht anwen- 

 den, da das Oxyd, welches im Laufe der Reaktion gebildet wird, sich sofort mit 

 Säuren unter Esterbildung vereinigt. Es wurden deshalb die zu untersuchenden 

 Proben der Mischung zur bestimmten Zeit mit einem Uberschuss von Säure ver- 

 setzt. Es konnte dann der Uberschuss an Säure mit einer verdünnten Natriumkar- 

 bonatlösung genau neutralisiert und in der neutralen Lösung die Menge des während 

 der Reaktion gebildeten Kaliumchlorids nach Mohr bestimmt werden» i . 



Får man förstå författaren bokstafligt, betyder ju ofvanstående, att det ena 

 gången ej är möjligt att titrera tillbaka en alkalisk lösning med syra, medan man 

 andra gången, utan att esterbildning inträder, kan tillsätta ett öfverskott af syra och 

 sedan neutralisera med soda. Troligen är meningen någon annan. Om, såsom 

 ofvan påpekats, klorväte adderas snabbare än andra syror, böra ju alkalimetrisk 

 titrering och titrering enligt Möhr ge resultat, som différera mindre, ju större skill- 

 naden i additonshastighet är. Nedan är föröfrigt på många ställen visadt, att 

 metoderna ge samma reaktionskonstanter. 



En felkälla, som äfven den verkar i riktning af med tiden sjunkande reak- 

 tionskoefficienter, ligger i inflytandet af den fria luftvolym, som finnes i reaktions- 

 kärlet. Vid reaktioner mellan salter och baser spelar den ingen roll. Vid mina 

 första försök med neutrala klorhydriner, hvilka ju äro relativt svårfiyktiga, antog 

 jag också stillatigande, att den var att försumma. Att så verkligen är fallet, har 

 jag här nedan i ett par fall visat. Den är, praktiskt åtminstone, betydelselös. 



De använda preparaten beskrifvas på sina resp. ställen. Analyserna äro för 

 de neutrala substansernas vidkommande fullständiga; både kol, väte och klor ha 

 bestämts (med ett par undantag). Vid syrorna har jag ansett det vara tillräckligt 

 med en klor- och en ekvivalentviktsbestämning. Klor har bestämts så, att substan- 

 sen (om neutral i sluten kolf) värmts med öfverskott af alkali, hvarpå neutralise- 



1 Undersökningen af denna reaktions kinetik vore värd ett eget kapitel. Kanske skulle man 

 här vid neutrala oxider träffa på »anionkatalys », medan vid glycidsyror både kationer och anioner 

 kunde katalysera reaktionen. En svårighet ligger emellertid däri, att reaktionen ej är enkel, utan 

 kompliceras af den samtidigt inträdande glykolbildningen. 



2 C. r. 144, 1404 (1907). 



3 Zeitschr. physik. Chem. 7, 337 (1891). 



4 L. c. sid. 347. 



