IS 



L. Smith 



åstadkomma en under reaktionens lopp starkt sjunkande hastighetskoefficient. Visser- 

 ligen var detta ej i så hög giad fallet, som man kunnat vänta (se nedan sid. 45), 

 men ett mera ingående studium af klorhydrinernas litteratur visade, att utom i 

 nämnda fall äfven annars och just vid substanser, där Evans erhållit starkt af- 

 tagande koefficienter, konstitutionen ej varit säkerställd: så t. ex. vid asymmetrisk 

 dimetyletylénklorhydrin, som framställts ur isobutylén och hypoklorit (A. Michael 1 , 

 K. Krassusky 2 och L. Henry 3 ) och om hvars konstitution de mest divergerande 

 åsikter framkommit. 



Dessa omständigheter gåfvo emellertid ett starkt stöd åt den uppfattning af 

 de neutrala klorhydrinernas kinetiska förhållanden, som alltid synts mig ligga när- 

 mast till hands: En del af de undersökta substanserna utgjordes, trots konstant kok- 

 punkt etc, af en blandning af två isomerer. Mot denna uppfattning hade emellertid 

 alltid talat den omständigheten, att etylénklorhydrinen — enligt både Evans' och mina 

 tidigare mätningar — visade med de öfriga analoga förhållanden, trots att inga möj- 

 ligheter till isomeri funnos, och hufvudsakligen detta skäl hade afhållit mig från 

 anslutning till nämnda hypotes. 



Emellertid framgick det af en blick på föreliggande kinetiska undersöknings- 

 material — utom redan nämnda föreningar: monometyl-, asymm. dimetyl- och tri- 

 metyletylénklorhydrin — , att de undersökta föreningarna med hänsyn till koeffi- 

 cienternas utseende läto indela sig i tvenne grupper. Till den förra, där »gången» 

 i koefficienterna var betydligt mindre, hörde etylénklorhydrinen och a-^-diklorhydrinen, 

 till den senare alla de öfriga. (a-ß-Diklorhydrinen intog en mellanställning.) Påfallande 

 var, att alla de senare hade en osymmetrisk konstitution i afseende på kloren och hy- 

 droxylen, så att alltså möjlighet till isomeri förelåg genom utbyte af dessa. Till för- 

 nyad, noggrannare undersökning valde jag en representant för hvardera gruppen, för 

 den förra etylénklorhydrinen, för den senare glycerinens a-monoklorhydrin. Den 

 senare representerar det viktigare, om än ej enklaste fallet. Anföres därför först. 



2. Glycerin-?-monoklorhydrin. 



HO . CH 2 . CH . OH . CH 2 C1. 



Att valet föll på denna föranleddes af följande sakförhållanden. För det första 

 är denna substans jämte sina sönderdelningsprodukter med alkali — primärt glyce- 

 ringlycid, som sedan adderar vatten under bildning af glycerin — lätt tillgänglig. 

 (Användningen af reaktionsprodukterna framgår nedan.) Vidare är dess alkaliska 

 sönderdelningshastighet ej större, än att den efter någon öfning lätt kan bestämmas i 

 hela sitt förlopp. Just på grund af den relativt stora sönderdelningshastigheten är det 

 slutligen sannolikt, att det direkta utbytet af klor mot hydroxyl ej märkbart kompli- 

 cerar reaktionsförloppet. 



' J. prakt. Chem. [2], 64, 102 (1901). 

 2 Centralbl. 1901, I, 995. 

 8 » 1906, II, 1550. 



