10 



L. Smith 



äfven om den ännu ej kan i detalj tillämpas. I Mitteilung III af »Kationkatalyse» 

 ansluter sig Holmberg till följande förklaring af katalysen. Den återföres [jfr ock 

 därsammastädes sid. 469 citerade yttranden af G. Bredig och S. Agree] till jon- 

 förhållandena i lösningen sålunda: de reagerande jonernas elektriska laddningar 

 göra det plausibelt, att reaktionen mellan joner och odissocierade molekyler (vare 

 sig bas- eller saltmolekyler) och mellan dessa senare inbördes trots deras ringa antal 

 kan göra sig gällande bredvid anionernas reaktion sinsemellan, hvilka genom sina 

 negativa elektr. laddningar ömsesidigt repellera hvarandra och följaktligen komma 

 att reagera relativt långsamt. 



Under antagande af massverkningslagens giltighet för saltlösningar härleder 

 Holmberg här med tillhjälp af vissa approximationer en annan formel för kation- 

 katalys af följande utseende: 



C = P + Q.[M-] \ 



där P och Q äro konstanter och P tillika — vid samma syra — skall vara obe- 

 roende af naturen (och koncentrationen) af närvarande kationer. Denna formel har 

 sålunda fördelen dels af vissa teoretiska förutsättningar, dels af en form, som är 

 bekväm och ofta använd. På grund häraf har jag genomfört beräkningarna af 

 mätningarna enligt denna formel, men samtidigt, och af följande skäl, bibehållit 

 den empiriska exponentialforineln: 1) Den lineära formeln uppfyller ej de teoretiska 

 fordringar, som enligt ofvanstående ställdes på den, i det P ej är oberoende af när- 

 varande kations natur; 2) den återger vid större variationer i koncentrationerna ej hastig- 

 hetskoefficienterna med samma noggrannhet som den empiriska (se kloräpple- och klor- 

 mjölksyran, där dylika jämförelser äro gjorda), och 3) är exponentialformeln i så måtto 

 bekvämare, att exponenten d i densamma är ett direkt mått på hastighetskoefficien- 

 ternas variationer med koncentrationen, medan i den lineära dessa återges genom 

 förhållandet Q : P, alltså en ny storhet 2 . (Att värdet af 1 /d ofta kunde uttryckas 

 med ett helt tal (se of van uppräknade arbeten öfver »Kationkatalys»), var natur- 

 ligtvis en tillfällighet. Här ha alla mätningar omräknats och exakta värdet på d 

 bestämts.) 



Något bidrag till »Kationkatalysens» teori afser här föreliggande arbete ej att 

 lämna utöfver det, som den grundligare bearbetningen af ett speciellt gebit alltid 

 lämnar för eller mot vedertagna åsikter. De svårigheter, på hvilka hvarje försök 

 till ett mera allvarligt teoretiserande här bjuder, torde vara tillräckligt demonstrerade 

 genom den nämnda lineära formelns bristande öfverensstämmelse med verkligheten. 



Trots att benämningen »Kationkatalys» således numera har mindre berättigande, 

 har jag ej ansett mig behöfva frångå detta ofta så bekväma uttryck, som sam- 



1 Jfr D. Segallek, som för org. jodiders reaktion i alkohollösning med natriumfenolat upp- 

 ställt en analog formel: K = p + q/c (c konc), Journ. of Ghem. Soc. 103, 1154 (1913). 



2 Enligt privat meddelande af B. Holmberg skall den lineära formeln kunna användas äfven 

 om olika metalljoner samtidigt finnas i lösningen. Här förlorar exponentialformeln sin allmänna 

 giltighet (se B. Holmberg: Zeitschr. phys. Chem. 79, 161 (1912). 



