Om svenska silurcirripeder 



17 



docoleus- fjällen förekommande, hvilka vi ofvan beskrifvit. A det främre par- 

 tiet äro de tydligt s-formigt böjda, å det bakre deremot löpa de i en vid, alldeles 

 jemn båge, som omärkligt förenar sig med ytterrandens kontur. A vecken märkes 

 en ytterst fin koncentrisk striering. Undre sidans aflrych (se tafl. II, fig. 12 b och 14) visar 

 ett bakre konkavt parti, något bredare än det främre partiet, som i sin yttre del 

 är svagt konvext. Båda partien förenas i en kraftig köl, hvars mot främre partiet 

 vettande sida sluttar betydligt brantare än den motsatta. Afven här äro de kon- 

 centriska vecken mycket tydliga, men de äro dock å kölen märkbart svagare mar- 

 kerade. De aftryck som ofvan beskrifvits visa sålunda, att de drakformiga fjällen 

 sjelf va å sin öfre (yttre) sida haft en grund ränna, blott åt ena hållet skarpt afgränsad 

 genom en i öfrigt svagt markerad köl, merlan undre (inre) sidan haft en kraftigare, 

 men likaledes något snedt inskuren, v-formig ränna. Tafl. II visar i tig 13 ett 

 med ledning af aftrycken konstrueradt tvärsnitt. 



De drakformiga fjällen likna ej obetydligt motsvarande fjäll hos Plumulites 

 Peachi och P. scotirus, men skilja sig redan vid första ögonkastet tydligt från dem der- 

 igenom, att de koncentriska vecken äro tydligt s-formigt svängda, medan samma veck hos 

 de brittiska arterna, efter livad afbildningarne ge vid handen, gå fullkomligt rätlinigt öf- 

 ver fjällens midtparti. Det vill ock synas som skulle rännan å fjällens öfre sida hos 

 de nämnda utländska arterna vara åt båda sidor skarpt begränsad och ej sned. 



MidtfjäU eller mediana fjäll. Tillsammans med fjäll af ofvan beskrifna typ 

 ha äfven anträffats ett par mera bredt triangulära, hvilka väl få räknas som hit- 

 hörande medianfjäll (se tafl. II, fig 16 och 17). Afven dessa skilja sig ganska betydligt 

 från dem som tillkomma nyssnämnda brittiska arter. Fjällen ifråga ha en apical- 

 vinkel af c:a 80°. deras i midten starkt inåtbugtade bas öfvergår med vid båge i 

 sidoränderna; öfre sidan visar ett från apex utgående, mot basen sig starkt vidgande, 

 åt båda sidor rätlinigt begränsadt, något fördjupadt fält, som upptar litet mindre 

 än 73 af fjället. Ytan täckes af koncentriska veck, som i midtfältet äro åt- 

 skilligt finare, mera sammanträngda. A det i (ig. 17 afbildadc fjället, som förmodas 

 visa undersidan, äro vecken mycket fina äfven å det ena (inre) randliggande fältet. 



Kägelformiga fjäll. Endast ett fjäll af sådan form att det torde böra hän- 

 föras till denna typ har blifvit anträffadt. Det förekom tillsammans med de nyss 

 beskrifna midtfjällen, men är för illa bevaradt att läggas till grund för någon mera 

 ingående beskrifning. 



Plumulites dalecarlieus har anträffats i den svarta trinucleusskiffern vid Wikar- 

 byn, här tillsammans med Lepidocoleus suecicus, samt vid Gulleråsen (Sanden). 



Då Böhmens trinucleusskiffer i många hänseenden visar synnerligen stora 

 analogier eller rent af direkt öfverensstämmelse med Sveriges, kunde man må- 

 hända vänta motsvarigheter äfven ifråga om eirripedfaunan. Någon gemensam art 

 har dock ej kunnat påvisas. Största likheten med här beskrifna art finner man 

 hos Pl. compar Barr., som dock synes tydligt skild, särskildt genom de koncentriska 

 veckens ytterst svaga markering å de drakformiga fjällens främre parti. 



Lunds Univeisitets Årsskrift. N. F. Afd. 2. Bd 11. 



3 



