16 



Joh. Chr. Moberg 



De beskrifningar och af bildningar jag haft att tillgå af amerikanska arter äro 

 så allmänt hållna eller schematiska att en identifiering med ledning deraf allena är 

 ogörlig. Af de utländska arterna tillhör L. Jamesi Hudson River Group, d. v. s. 

 öfversta Ordovicium, L. Sarlei Niagara shales d. v. s. Gotlandium, och L. polype' 

 talus Lower Helderberg d. v. s. undre Devon. L. Jamesi,' som sålunda till sin geo- 

 logiska ålder torde vara ungefär samtidig med vår art, synes endast nå hälften af 

 dennas storlek, hvadan jag äfven på denna grund ansett mig böra tills vidare åt- 

 minstone uppföra vår art som ny. 



L. suecicus, som endast träffats i den svarta trinucleusskiffern, föreligger i talrika 

 exemplar från Ullnäs och Örberga i Östergötland och från Amtjärn, Euån, Fjecka, 

 Gnlleråsens Skräddaregård, Skattnngbyn och Wikarbyn i Dalarne. Endast vid 

 Wikarbyn och Örberga har tillsammans med den träffats en Plu nullités. 



Plumulites dalecarlicus n. sp. 



Tail, ir, fig. 12-17. 



Af denna art ha endast isolerade fjäll anträffats. I fråga om de olika fjällens 

 ursprungliga relativa läge kunna vi sålunda endast hänvisa till den i det föregående 

 lemnade redogörelsen. Såväl drakformiga randfjäll, som triangulära medianfjäll och 

 möjligen äfven ett kägelformigt fjäll föreligga, alla härrörande från Dalarnes svarta 

 trinucleusskiffer. Fjällen, som varit helt tunna, ha mestadels förlorat skalsubstan- 

 sen, så att endast aftrycken äro förhanden; blott vid Gulleråsens Sanden ha träffats 

 exemplar, som åtminstone delvis ha kalksubstansen i behåll. Bäst bevarade äro 

 emellertid aftrycken, hvilka derföre också, då dylika varit tillgängliga, lagts till 

 grund för beskrifningen. 



Be drakformiga fjällen. I stort sedt ha dessa formen af en spetsvinklig tri- 

 angel. Vi ha här att särskilja basen, den främre och den bakre sidoranden. De 

 vid spetsen rätliniga sidoränderna bilda der en vinkel af 48°. Den något s-for- 

 migt svängda basen öfvergår ganska tvärt i den nästan rätliniga, endast närmare 

 spetsen svagt konkava främre randen; sjelfva hörnet är dock aftrubbadt. Öfver- 

 gången mellan basen och bakre sidoranden sker deremot utan bestämd gräns 

 i en jemn, vid båge. Maximibredden förhåller sig till längden ungefär som 3: 5. 

 Genom en från spetsen till basen gående skarpt markerad linje delas fjället i ett 

 främre smalare parti och ett något bredare bakre. Fjällens öfre och undre sida 

 te sig något olika; vi skola derför i det följande, med ledning af ett ett par sam- 

 höriga af tryck, beskrifva hvardera sidan för sig. Öfre sidans aHryck (se tafl. II, 

 fig. 12a) visar ett bakre svagt konvext och ett konkavt främre parti. Ofver- 

 gången mellan båda sker helt tvärt genom en nästan vertikal vägg. A det främre 

 partiet åtskiljas genom en från fjällets spets mot basen gående (knappast annor- 

 lunda än genom en brytning i skalytans plan markerad) linje ett inre fält något 

 litet smalare än partiets öfriga del. Fjällets yta visar talrika koncentriska (med 

 basen parallella) veck eller tillväxtzoner, ungefär af samma natur som de å Lepi- 



