1 o 



Joh. Chr. Moberg 



fjäll, som skjuter ut öfver och med sin dorsala något urgröpta rand delvis öfver- 

 griper det förra 1 . 



För bättre förståelse af de i det föregående nämnda släktenas systematiska ställ- 

 ning torde ock det hittills endast från Nordamerikas Devon (Hamilton Group) kända 

 släktet Strobilepis Clarke (se fig. 12 å vår tafl. I) böra med några ord omnämnas. 

 Det omslutes af 4 vertikalrader af relativt starka, gro f va fjäll. I två motstående, 

 likartade rader äro fjällen af jemförelsevis betydande storlek (veckade eller kölade?); 

 i de deremellan belägna raderna äro fjällen deremot relativt små, i den ventrala 

 raden ombildade till taggar, i den dorsala åter byggda ungefär som de nyssnämnda 

 stora fjällen, men mera trubbiga, samt okölade. Upptill afslutas det hela af ett 

 mössformigt ( > patelliform») caudalfjäll, hvars apex är riktad mot kroppens ventralsida. 



Clarke, som 1896 låter Lepidocoleus vara typ för en egen familj Lepidocoleidœ, 

 förer samtidigt Strobilepis ocb Turrilepas till familjen Turrilepadidœ 2 . Så länge 

 man ansåg Turrilepas och Plumulites vara synonymer, kunde det ju ej vara tal om 

 mer än en familj för formerna ifråga, men numera, då det af allt synes framgå 

 att Turrilepas och Plumulites äro bestämdt skilda släkten, kan det naturligtvis ställas 

 i fråga, huruvida de ej äfven representera skilda familjer, då vi sålunda jemte 

 Turrilepadidœ Clarke också hade att räkna med en särskild familj Phimulitidœ. 

 Huru man härvid har att förfara, torde emellertid tills vidare helst böra lemnas 

 som en öppen fråga, särskildt med hänsyn till de stora luckor, som tydligen ännu 

 alltjemt vidlåda vår kännedom om byggnaden af släktet Plumulites. 



I fråga om de i det föregående nämnda paleozoiska utdöda cirripedsläktenas 

 morfologi råder, såsom af olika författare framhållits, ganska stor meningsskilnad. 

 Såväl Woodward som Barrande jemföra de af dem uppställda släktena, Turrilepas 

 och Plumulites, närmast med det familjen Lepadidœ tillhöriga släktet Loricula, hvars 

 exoskelett enligt vedertagen terminologi är att uppdela i capitulum och peduukel. 

 Woodward talar visserligen om lateral-, earinal- och rostralplåtar hos Turrilepas, 

 något som kunde tyckas tyda på en jemförelse med de olika delarna af ett capi- 

 tulum, men å andra sidan säger han också uttryckligen, att operkulära delar af 

 Turrilepas ännu äro obekanta samt att djuret antagligen mestadels var inhyst i 

 pedunkeln. Barrande framhåller å sin sida, att hos Plumulites pedunkeln är rudi- 

 mentär. De kända delarne skulle väl sålunda enligt honom, i hufvudsak åtminstone, re- 

 presentera capitulum. Cowpeb Reed åter är af den mening, att det fossil vi känna un- 

 der namn af Turrilepas Wrightiana de Köninck sp. endast torde vara ett pedunkel- 

 parti, och framkastar den frågan, huruvida ej måhända i så fall det väsentligen af 



1 Såsom i not 2, s. 9, här omtalats skola de af Clarke lemnade figurerna vändas upp och 

 ned hvarvid höger- och venstersida naturligtvis byta plats. I Clarkes förklaring till hans figurer 

 5 och G är också nödvändigt utbyta orden »left» och »right» mot hvarandra. 



2 I det 1888 af James Hall och J. M. Clarke utgifna arbetet »Text and plates containing 

 descriptions of the Trilobites and other Crustacea of the Oriskany, Upper Heidelberg, Hamilton, 

 Portage, Chemung and Catskill Croups» (Pal. of New- York. Vol. VII), h vari slägtet Strobilepis 

 Clarke först uppställes, föras såväl detta som Turrilepas (och Plumulites såsom dermed synonymt) 

 till familjen Lepadidœ. 



