Klorhydrinernas alkaliska sönderdelning 



49 



koefficienterna vid a-o^-diklorhydrins och a-ß-diklorhydrins alkaliska sönderdelning 

 hade af Evans bestärnts till ungefär 2 1 / s , medan ofvan gjorts troligt, att det rätta 

 värdet är 150! Just om dessa säger emellertid Evans: »Der Hauptunterschied 

 zwischen dem a- und ß-Dichlorhydrin scheint daher darin zu liegen, dass, während 

 bei dem ersten beide Chloratome ohne innermolekularen Platzwechsel austreten 

 können, in dem zweiten dies nur mit dem einen Chloratome geschehen kann.» 

 Medgifves alltså i anslutning till Evans den konfigurativa öfverensstämmelsen, skulle 

 man ju kunna säga, att siffran 150 illustrerar betydelsen af det konstitutiva infly- 

 tandet, till hvilket, som nämnts, ingen hänsyn tagits. I c a^diklorhydrinen reagerar 

 en primärt, i a ß-diklorhydrinen en sekundärt bunden kloratom, och skillnaden i 

 deras alkaliska sönderdelningshastighet är lika stor eller större än den, som enligt 

 Evans betingas af stereokemiska förhållanden. 



Anm. Kanske bör i ett arbete som detta, hvilket har till föremål reaktionen 

 mellan alkali och klorhydriner, J. Nefs uppfattning om reaktionsmekanismen här- 

 vidlag ej blifva onämnd. Vid alkylhaloiders omsättning uppträder enligt honom 

 en metyléndissociation som det primära stadiet. Ta vi som exempel etylénklor- 

 hydrinen, blir schemat: 1 



CH 2 . CH 2 C1 CH 2 — CH- CH a — CH 2 



I —> I +HC1 -> \ / +HC1 



OH OH u 



Den primärt bildade oxyetylidénen öfvergår genom intramolekylär omlagring 

 i etylénoxid. »Alkalit tjänar blott till att upptaga halogen vätet». Det förefaller ju 

 från kinetisk synpunkt vara en egendomlig tillfällighet, att det af formlerna ofvan 

 åskådliggjorda förloppet skall kunna återges med ett bimolekylärt schema, som åt- 

 minstone vid syrorna ger utmärkt god öfverensstämmelse. Detta talar nästan 

 snarare till förmån för den motsatta hypotesen, att en addition (mellan hydroxyl 

 och klorhydrin) är det primära stadiet och det egentliga tidsförloppet 2 ; den senare 

 fasen vore då sönderfallandet af den bildade additionsprodukten — mer eller min- 

 dre momentant. 



1 Lieb. Annal. 318, 34 (1901) och 335, 196 (1904). 



2 (Se också ofvan sid. 48). 



Lunds Universitets Årsskrift. N. F. Afd. 2. Bd 11 



