8 



Gudmund Borelius 



Under fortgången av mina arbeten ha publicerats några undersökningar av 

 R. Beütner \ sorn behandlat kedjor där ett led utgjorts av en eller annan orga- 

 nisk vätska eller vätskeblandning. Vätskan innehölls i ett U böjt rör och begrän- 

 sades på ena sidan av t. ex. normal NaCl lösning på den andra av försökslös- 

 ningen. 



Resultaten av dessa arbeten komma att närmare behandlas i den teoretiska 



delen. 



En betingelse för användbarheten av metoder sådana som de sist angivna 

 är att ledningsförmågan hos glaset eller den substans, vilken den nu må vara, för 

 vilken gränspotentialen skall bestämmas, är stor i förhållande till ledningsförmågan 

 över de isolationer, som ingå i försöksanordningen. Beütner har endast under- 

 sökt relativt gott ledande organiska substanser. Med min egen metod bar jag 

 kunnat studera ett så utmärkt isolerande ämne som paraffin, och det blir t. o. ra. 

 principiellt möjligt att mäta gränspotentialerna mot ideala isolatorer. 



Ett gemensamt kännemärke för alla mätningar av kontakt- och gränspo- 

 tentialer, vilken metod man än må använda, är att man väl i några fall kan iaktta 

 variationerna av en enstaka komponent (så t. ex. vid mekanisk ändring av en 

 metall eller vätskeyta) men aldrig direkt mäta någon enda komponents absoluta 

 storlek. Uppdelningen av den mätta effekten på dess olika komponenter måste 

 alltid hänskjutas, antingen till studiet av beröringspotentialernas sekundära verk- 

 ningar, eller också till teorier grundade genom iakttagelser inom andra områden av 

 vetenskapen. Så är det på grundval av Helmholtz's teori för de elektrokapillära 

 fenomenen, som den stora tyska skolan av elektrokemister anse att man i kapillar- 

 elektrometern och droppelektroden fått medel att på några millivolt när ange elek- 

 trodpotentialernas absoluta storlek. Bland de sekundära verkningarna av gränspo- 

 tentialerna få vi i den teoretiska delen tillfälle att särskilt beröra den elektriska 

 endosmosen och suspenderade partiklars rörelse i det elektriska fältet. 



Det historiska studiet av de kontaktelektriska fenomenen visar framförallt 

 nödvändigheten av att noga diskutera samtliga gränsskikt, som vid försökens gång 

 äro utsatta för förändringar. Till den alltjämt stridiga frågan om potentialsprångeus 

 fördelning i ett element behöver jag, sådan min försöksanordning är, endast i en 

 punkt taga ställning, och denna punkt är därtill en av de minst omtvistade 

 nämligen frågan om vätskepotentialernas storlek. 



Metod att mäta kontaktpotentialer. 



I det följande har jag att beskriva en ny metod för bestämning av poten- 

 tialen på ytan av en ledare, eller om man vill använda det vanliga, men genom 

 alltför mångskiftande användning något oklara beteckningssättet, för mätning av 

 kontaktpotentialer. De första förberedelserna för metodens realiserande gjordes i 



1 Zeitschr. f. Elektrochemie 19. 319. (1913). Zeitschr. f. Elektrochemie Ii). 467. (1913) 

 Zeitschr. f. Phys. Chemie 87. 385. (1914). 



