Undersökning av gränspötentialer 



1 1 



fall rent av självverkan (Selbsterregung) hos instrumentet, och de ha varit rätt svåra 

 att få bukt med. Härom mera längre fram. 



Metoden användes bäst som nollmetod. Försöksytati ledes till jorden över en 

 legierbar kompensationspotential, som avpassas så, att elektrometern vid rotationen 

 visar på noll. Varje ändring i potentialsprånget hos försöksytan eller i dess för- 

 bindelsekedja kommer då tillsynes i en motsvarande ändring av kompensations- 

 potentialen. 



Instrument konstruerade efter det angivna schemat benämnas lämpligen kon- 

 taktpotentialmultiplikatorer. Multiplikatormetoden är närmast att inordna i gruppen 

 av kompensationskondensatormetoder, men skiljer sig från andra sådana i några 

 viktigare punkter. Vid de vanliga kondensatormetoderna erhålles den avlästa spän- 

 ningen på elektrometern genom ett enda åtskiljande av kondensatorns delar, ocli 

 man blir därför beroende av isolationernas absoluta tillförlitlighet och andra till- 

 fälligheter. Särskilt har det vid Bauermanns nämnda undersökning över möjlig- 

 beten att mäta kontaktpotentialer genom ett mellan kondensatorskivorna liggande 

 dielektrikum visat sig, att dettas laddning och inverkningarna därav ändrat sig med 

 varje ny mätning. Vid multiplikatormetoden avläser man i stället det slutliga re- 

 sultatet av en stor mängd likartade manipulationer eller en dynamisk jämvikt, där 

 varje längs isolatorerna bortsipprande elektricitetstnängd omedelbart ersättes. Också 

 visar sig denna metod i praktiken i hög grad oberoende av isolationernas kvalitet. 

 En annan fördel med denna metod, som särskilt blir av vikt, då man gör mät- 

 ningar på isolatorer eller dåliga ledare, är att kompensationspotentialen, sedan ro- 

 tatorn satts i gång, kan anpassas precis för apparatens nollverkan. Man har därför 

 alltid vid mätningarna ett och samma svaga fält i kondensatorn. Vidare sker vid 

 multiplikatormetoden alla kontakter och avbrott helt automatiskt. Känsligheten kan 

 också drivas högre än vid övriga kondensatormetoder. 



Den använda multiplikationsprincipen är första gången angiven och använd 

 av Hallwachs l . Kvantitativt verkande influensmaskinér ha vidare konstruerats av 

 N. Russeltvedt 2 och, efter anvisning av A. Einstein 3 , av C. och P. Habicht 4 . 

 Multiplikatorprincipen är alltså i och för sig ingen nyhet utan endast dess använ- 

 dande för mätning av kontaktpotentalier. Inom detta område erbjuder den emel- 

 lertid en hel del nya möjligheter. 



Två kon tak t potential multiplikatorer. 



Efter det angivna schemat har jag konstruerat och för mina mätningar an- 

 vänt två olika instrument, multiplikatorerna A och B, vilkas konstruktion torde 

 kunna klargöras med hjälp av fotografierna å den bifogade planschen. 



1 Wied. Ann. 29. 300. (1886). 



2 Phys. Zeitschr. 1). 443. (1908). 



3 Phys. Zeitschr. i). 216. (1908). 



4 Phys. Zeitschr. 11. 532. (1910). 



