Del. II: Mätningar. 



De undersökta lösningarna och deras framställning. 



Det hade ur en rad av förförsök framgått som resultat, att gränspotentialen P 

 för lösningar i beröring med paraffin eller glas i de flesta fall kunde uttryckas som 

 funktion av ledningsförmågan x under formen 



P = Konstant -f- log x, (2) 

 där k är en för den lösta substansen karakteristisk konstant. Det är väl icke i 

 första hand den elektriska ledningsförmågan, utan ionkoncentrationen, som är be- 

 stämmande för gränspotentialerna, men då dessa båda storbeter i många fall ändras 

 proportionellt, och då ledningsförmågan har den fördelen att alltid vara entydigt 

 bestämd ocli därjämte finnes lätt tillgänglig i tabeller, lämpar den sig bättre att an- 

 vändas som oberoende variabel. Relationen (2) eller den för starka elektrolyter 

 inom grova gränser därmed ekvivalenta 



V — Konstant -f- k log c, (3) 



där c är lösningens koncentration, har därför legat till grund dels för valet av 

 koncentrationer hos de undersökta lösningarna, dels också för den grad av nog- 

 grannhet, med bvilken dessa lösningar beböft framställas. Vad koncentrationerna 

 angår, visar det sig för en bestämning av den karakteristiska konstanten k lämpli- 

 gast att variera dem i geometrisk progression, i hvilket fall gränspotentialen P 

 varierar i aritmetisk. Inflytandet på gränspotentialen av ett visst procentiskt fel i kon- 

 centrationsbestämningen kan bedömas genom differentiering av (3), varvid erhålles 



dP = k.^ 



c 



Det bögsta funna värdet för k är 58 millivolt. En ändring av P om en milli- 



dc 



volt erfordrar därför en procentisk ändring — av koncentrationen om minst eller 



1,7%. Då gränspotantialerna själva under de betingelser, där jag iakttagit dem, 

 visa tillfälliga variationer på en eller annan millivolt, inses alltså, att den erforder- 



