20 Gudmund Borelius 



framgår att man för att bestämma k utom den mätta kompensationspotentialen K 

 även behöver känna log x och E. 



Ledningsförmågan x bar beräknats ur ekvivalentledningsförmågan A, erhållen 

 ur Kohlra Uschs tabeller genom lineär interpolation. De små fel, som uppstå vid 

 den lineära interpolationen, äro ej av den betydelse att de motivera en omständli- 

 gare beräkning av A. 



Vätskepotentialen E mellan den normala /fCMösningen och försökslösningen 

 har beräknats enligt en allmän formel given av P. Henderson \ 



F (u 1 w x + v 1 Wl ) G x — [u 2 w 2 -f y 2 ?o 2 ) 0 2 (w 2 w 2 -f v 2 w 2 ) G 2 



Index 1 hänför sig till den ena lösningen, index 2 till den andra. Vidare 

 betyda : 



E potentialdifferensen mellan 2 och 1 

 R gaskonstanten 



F laddningen hos en gramekvivalent 



T absoluta temperaturen. Jag räknar för enkelhets skull med en medel- 

 temperatur av 18° C, alltså T =291 



u och v kat- respektive anionens vandringshastighet 

 w och w kat- och anionernas ionvärden 

 C ekvivalentionkoncentrationen som är 



C = e. -A-, där 

 A« 



c lösningens normalitet 



A och A^ ekvivalentledningsförmågorna vid koncentrationerna c och 0. 



Hendersons formel kan för vårt behov betydligt förenklas. TsTCMösningen i 

 rörförbindelsen är vald med särskild hänsyn till en enkel beräkning av vätskepo- 

 tentialerna. Då vi som lösning 2 ha normal JfCMösning är 



% 2 =64,6 i; 2 =65,6 w 2 =w 2 =l c 2 =l A 2 = 98,3 A OD2 =130 



Vi få därför vid utelämnande av index 1 och då 



Aoo = u + v 



cA = x.l0 8 , där x är ledningsförmågan i reciprokohm 

 In 10 = 57,7 millivolt 2 



F 



och om vi för enhelhets skull sätta 



uw -f- vw 

 u -f v 



Zeitschr. f. Phys. Chemie 63. 326 och 327. 0908). 

 Se t. ex. Le Blanc : Elektrochemie 5:te uppl. sid. 169. 



