32 



Gudmund Borelius 



angivit i ett senare meddelande 1 , bero på föroreningar av glasytan. Det föreligger 

 emellertid även två andra möjliga orsaker. Dels var det då använda kärlet av en 

 annan glassort (troligen av resistensglas) och dels det använda, i glaskärl två gånger 

 destillerade vattnet utan tvivel bättre och genom användandet av metallelektroder 

 mindre utsatt för förorening. 



Gränspotentialerna mot glas visa en påfallande likhet med potentialerna vid 

 en väteelektrod, vilket redan är känt genom undersökningar efter en annan metod, 

 utförda av Haber och Klemensiewicz (se sid. 3). Jag kan på grund av mina 

 mätningar särskilt hänvisa till den utmärkta överensstämmelsen vid lösningar av 

 syror. Den för HCl funna konstanten k = 58,2 är inom gränserna av försöksfelen 

 identisk med den av Nernsts teori angivna 57,8 vid 18°, 7. Vid KOH-lösningarua 

 är överensstämmelsen mindre god. Hade glasets elektrodverkan varit fullständig, 

 skulle enligt teorien skillnaden i P för en lösning av en syra och ett alkali varit: 



P( 8 yra) - PflWi) = 57,7 log ^ millivolt 



^H' (alkali) 



och 



C H - (aikaii) • Coa (alkali) = 0,6 . 10~ 14 = vattnets ionprodukt vid 18°. 



Ta vi differensen för 0,00088 normala lösningar erhålles, om vi förutsätta fullständig 

 dissociation: 



t) 00088 2 



Po.ooossn. Hai— Po.oooss n. KOH = 57,7 log ' " = 468 millivolt. 



Denna relation ger oss en punkt av den i fig. 7 streckade räta linje, som skulle 

 angett gränspotentialerna vid fullständig elektrodverkan. 



Gränsytan vattenlösning — kvarts. 



Vid mätningarna användes ett kärl av klar kvarts, utvändigt nedtill försilvrat. 

 Kvartsens stora isolationsförmåga betingar, som på sid. 11 beskrivits, ett annat mät- 

 ningsförfarande än i de övriga fallen. Då emellertid gränspotentialerna vid kvartsen 

 icke erbjuda något väsentligt nytt, skall jag icke ingå på de metodiska enskild- 

 heterna, utöver vad som redan är gjort. 



Kvalitativt äro gränsytans elektriska egenskaper desamma som vid glas. Den 

 kvantitativa överensstämmelsen med potentialsprångeu vid en väteelektrod är emel- 

 lertid betydligt sämre, vilket framgår av den i tab. 31 sammanfattade mätnings- 

 serien. Tabellen, i vilken använts samma beteckningar som förut, torde utan vidare 

 vara begriplig. En ny lösning har införts omedelbart efter den sista avläsningen å 

 den föregående. Kärlet har under hela serien aldrig tömts mer än till hälften. 



Ann. d. Phys. (4) 45. 929. (1914). 



