40 



Gudmund Borelius 



Om gränspotentialernas natur och orsaker. 



Innan jag med några slutsatser och allmänna reflektioner går att avsluta min 

 undersökning, måste jag anföra några nyligen utförda, intressanta och omfattande 

 undersökningar av R. Beutner l , rörande gränspotentialerna mellan vattenlösningar 

 och med vatten icke biandbara organiska substanser, som stå mina egna mycket 

 nära, så att våra mätningar i viss mån kunna sägas komplettera varandra. I ett 

 avseende är Beutner betydligt mera utförlig, i det hans undersökningar omfatta 

 ett stort antal organiska substanser och blandningar. På grund av mätmetodens 

 art äro alla dessa väl ledande. I sina första arbeten har Beutner varierat koncen- 

 trationerna av lösningarna, och detta ungefär inom samma område som jag. Han 

 finner därvid att sura organiska substanser bli mera positiva vid tillsatts av en 

 elektrolyt, basiska mera negativa. Paraffmet vid mina mätningar skulle enligt 

 denna regel uppträda som en sur substans. I sitt sista arbete undersöker Beutner 

 Vio normala lösningar av olika elektrolyter och finner deras verkan vid de skilda 

 organiska substanserna någorlunda likartad. Teoretiskt återför Beutner gräns- 

 potentialerna på en fördelning av ionerna mellan vattnet och den organiska sub- 

 stansen, och anser att de helt kunna förklaras på grundval av massverkningslagen, 

 fördelningslagen och den elektriska fasgränsregeln. Detta stödes också genom ex- 

 perimentella bestämningar av fördelningskoefficienter. Särskilt förkastar Beutner 

 varje tanke på adsorbtionspotentialer. 



Beutner har icke alls numeriskt behandlat sina mätningsresultat, och ej heller 

 föreligger vid någon substans tillräckligt material för att med säkerhet pröva gil- 

 tigheten av relationer, liknande dem jag funnit vid paraffin. Så vitt jag kunnat 

 se, finnas åtskilliga olikheter, och i varje fall giva de slutsatser Beutner drar ur 

 sina mätningar ingen förklaring åt de lagbuudenheter jag funnit. Det är också 

 mycket möjligt att en god ledningsförmåga hos den organiska substansen stör 

 utbildandet av potentialer, sådana som iakttagits vid paraffin, eller ersätta dem 

 med andra. 



Ur mina mätningar framgår att ionernas vandringshastighet spelar en betyd- 

 lig roll. Detta tyckes visa att det studerade potentialspränget är förlagt till lösningen, 

 och för syrorna, där överföringstalet funnits vara det ordinära, t. o. m. i ett täm- 

 ligen oförändrat gränsskikt av densamma. 



Angående förhållandet mellan de direkt mätta gränspotentialerna och de elek- 

 trokinetiskt verksamma är tillsvidare säkrast att ingenting säga, intill dess att fullt 

 jämförbara mätningar, alltså å samma material, föreligga. Dock kan påpekas att 

 kationernas atomvikt gör sig gällande såväl i Elissafoffs mätningar å glas och 

 kvarts som i mina å paraffin om också på olika sätt. Vid elektroendosmosen synes 



1 Se noten sid. 8. 



