Sammanfattning. 



1. För mätning av potentialen på en fri yta bar utarbetats en ny metod, och i 

 samband härmed har konstruerats tvenne instrument, potentialmultiplikatorerna 

 A och B. 



2. Den nya metoden har särskilt visat sig användbar och vidare utformats för 

 mätning av gränspotentialerna mellan lösningar och dåliga ledare. 



3. En möjlighet har även blivit given att mäta potentialsprånget mot ett godtyck- 

 ligt väl isolerande ämne. 



4. Undersökningar ha utförts å potentialsprängen vid gränsytorna av lösningar mot 

 glas, kvarts och paraffin. Vid glas har det av Haber förut påvisade uppträ- 

 dandet av glaset som en väteelektrod ytterligare bestyrkts och numeriskt belysts. 

 Även klar kvarts visar en sådan elektrod verkan, ehuru mindre utpräglad och 

 kvantitativt påtaglig. 



5. Vid paraffin gäller vid lösningar av 1 1 närmre undersökta substanser för gräns- 

 potentialen P relatiouen 



P = konstant 4- h log 

 där h är en för substansen karakteristisk konstant. 



6. Konstanten h har i den teoretiska delen visats stå i nära relation till ionernas 

 vandringshastigheter och kationernas atomvikt. 



7. Av en jämförelse med andra närbesläktade mätningar synes framgå att gräns- 

 ytan lösning-paraffin representerar ett särskilt enkelt fall. Också har den genom 

 mina mätningar blivit mera utförligt behandlad än någon annan dylik gränsyta 

 i avseende på sina elektriska egenskaper. 



