Colonusskifferns historik. 



Benämning och omfång. I den redan år 1862 tryckta delen av texten till 

 «Geologisk öfversigts-karta öfver Skåne» synes Angelin ha hänfört här ifrågavarande 

 bildningar till «Fjerde eller Lerskiffergruppen». I Sveriges Geologiska Undersök- 

 nings äldre publikationer återfinnas de under beteckningen «öfversilurisk lerskiffer» 

 eller «öfversilurisk mergelskiffer». År 1880 fingo dessa bildningar av Tullberg 1 

 namnet «cardiolaskiffer» efter den flerstädes i dem vanliga musslan Cardiola inter- 

 rupta Sow. 2 . Tullbeeg ville med namnet cardiolaskiffer beteckna en särskild zon, 

 nedtill begränsad av cyrtograptusskifferns översta del, testisskiffern. Angående 

 «cardiolaskifferns» övre gräns yttrar han sig däremot mycket svävande, i det han 

 1. c. säger: « Såsom stora lokalt uppträdande lager inuti cardiolaskiffern ligga egent- 

 ligen de förut omtalade sandstens- och kalkstensbildningarna» (Bjärsjölagårds-Oveds- 

 bildningarna), «vilka således äro att betrakta som ekvivalenter till den yngre mera 

 fossilfria delen av cardiolaskiffern». Men då Tullberg uttryckligen så att säga sido- 

 ställer sin «cardiolaskiffer» med Bjärsjölagårds-Öveds-bildningarna, vilka den «un- 

 derlagrar och omsluter på sidorna», tinnes tydligen för honom ej någon av yngre 

 silurlager bestämd övre gräns för den skånska «cardiolaskiffern». Eichstädt s och 

 efter honom Grönwall 4 skilde emellertid uttryckligen mellan båda och fastslogo 

 att cardiolaskiffern är den äldre zonen. Något bestämt därutöver angående cardiola- 

 skifferns övre gräns finner man dock ej heller hos dem angivet. 



I sitt arbete « Några anmärkningar om vestra Europas kambriska och si- 

 luriska korologi» framhåller Törnquist 1889 graptolitfaunornas lagbundna ordnings- 

 följd och föreslår för de ovan testiszonen kommande graptolitskiffrarna benäm- 

 ningen «colonusskiffer». Detta var ju, för så vitt det gäller en översikt över de grap- 

 tolitförande horisonterna, en synnerligen lämplig åtgärd. Men man får dock ej för- 



1 Tullberg, S. A.: Om lagerföljden i de kambriska och sibiriska aflagringarne vid Röstånga. 

 S. G. U. Ser. C, n:r 41. Sthlm 1880. 



2 Såvitt jag kunnat finna anföres fossilet från Sverige första gången 1875 av G. Linnarsson 

 (Anteckningar från en resa i Skånes silurtrakter år 1874) såsom förekommande i «öfre graptohtskif- 

 fern» i trakten kring Tågarp och Sireköpinge. 



s Eichstädt, Fr.: Anteckningar om de yngsta öfversiluriska aflagringarna i Skåne. G. F. F. 

 Bd. 10 (1888.) 



4 Gkönwall, K. A.: Öfversikt af Skånes vngre öfversiluriska bildningar. G. F. F. 

 Bd. 19 (1897). 



