6 



J. E. Hede 



glömma, att namnet colonusskiffer tydligen, strängt taget, endast avser de skiffrar, i 

 vilka Monograptus colonus Barr. verkligen förekommer, även om det kan vara tillåtet 

 att använda det också för andra, uppenbarligen ekvivalenta med de Monograp- 

 tus colonus Barr. förande lagren. Otvivelaktigt avser Törnquist med sin colonus- 

 skiffer samma lager, som Tullberg kallat cardiolaskiffer, och på senare tid ha van- 

 ligen båda termerna ansetts synonyma, varvid namnet colonusskiffer småningom så 

 gott som helt undanträngt den äldre benämningen. 



Man skulle möjligen kunna förmoda, att allestädes Monograptus colonus Barr. 

 och Cardiola interrupta Sow. träffas i samma lager. Så är emellertid såsom med 

 flera exempel kan visas ingalunda fallet. Enligt benäget lämnad muntlig uppgift 

 av professor Törnquist har han påträffat Cardiola interrupta Sow. i Dalarnas retio- 

 litesskiffer, och vidare är att märka, att nämnda mussla i Thüringen räknas som 

 karaktärsfossil för den s. k. «Cardiola-kalken» eller «Ockerkalken », som enligt Eisel 

 fullständigt motsvarar våra cyrtograptusskiffrar. Och i Belgien säges man i det 

 mellan Sambre och Meuse belägna silurdistriktet ha skiffer och kalk med Cardiola 

 interrupta Sow. (vid Cocriamont) äldre än zonen med Monograptus colonus Barr. 

 (vid Thimensart) -. Namnet cardiolaskiffer såsom benämning för en zon yngre än 

 testisskiffern synes sålunda ur flera synpunkter mindre lyckligt. Huruvida övre grän- 

 serna för Monograptus colonus Barr. och Cardiola interrupta Sow. sammanfalla, är ej 

 heller ännu utrett. En hel del fyndorter, som räknats till cardiolaskiffern, ha nämligen 

 hänförts dit enbart på grund av där gjorda fynd av Cardiola interrupta Sow., och i öv- 

 rigt är det ofta nog omöjligt, att av föreliggande uppgifter allena sluta sig till, av 

 vad skäl de å respektive fyndorter förekommande lagren kallats cardiolaskiffer eller 

 colonusskiffer. Under sådana omständigheter har det ej kunnat undgås, att inom 

 ramen för denna undersökning, som i huvudsak avser en utredning av colonusskif- 

 ferns stratigrafi och paleontologi, preliminärt även medtaga alla skånska skiffrar 

 förande Cardiola interrupta Sow., av vad ålder de nu än månde vara. 



Utbredning. Colonusskiffrarna, som i Skåne ha synnerligen vidsträckt ut- 

 bredning, äro ej med säkerhet påvisade inom någon annan del av vårt land. Vis- 

 serligen omnämner Schmalensee 3 från Stygforsen i Dalarna «cardiolaskiffer* fö- 

 rande Monograptus scanicus Tullb., men denna uppgift kan ej anses ännu vara till 

 fullo styrkt 4 . Och vidare trodde Marr 5 sig ha funnit lösa block med Monograptus 



1 Eisel, Robert: Nachtrag zum Fundortsverzeichiiisse wie zur Zonenfolge thüringisch — 

 vogtlandischer Graptolithen. 43. — 45. Jahresbericht d. Gesellsch. von Freunden der Naturwis- 

 senschaften in Gera (Reu'ss) 1900—1902. Gera 1903, S. 32. 



2 Malaise, C. : État actuel de nos connaissances sur le Silurien de Belgique. Pag. 272. — 

 Extrait du Bull, de la Soc. Belge de Géologie etc. Tome XIV. 1900. 



n Schmalensee, G. C. von: Om lagei följden inom Dalarnes silurområden. G. F. F. Bd. 14 

 (1892), sid. 498. 



4 Jämför Törnquist, S. L.: Några anmärkningar om indelningar inom Sveriges kambro -si lur. 

 G. F. F. Bd 35 (1913), sid. 438. 



5 Marr, J. E.: On the Cambrian (Sedgw.) and Silurian Rocks of Scandinavia. Q. J. G. S. 

 August 1882. 



