Skånes Colonusskiffer 



7 



colonus Barr. på Kinneknlle, något som dock enligt Holm 1 torde bero på ett miss- 

 tag. Och slutligen har Munthe 2 omtalat fyndet av Monograptus colonus Bakr. från 

 södra Gottlaud i en skiffer ovan övre Spluerocodiumbanken. Den tillsammans där- 

 med förekommande faunan antyder emellertid ingen större likhet med den skånska 

 colonusskifferns, för så vitt denna för närvarande är känd, och torde det väl där lika 

 litet som på de nyss anförda ställena kunna bliva tal om någon direkt motsvarighet 

 till den skånska colonusskiffern. Skiffrar med Cardiola interrupta Sow. ha visserligen 

 träffats i Dalarna, men att dessa, vilka som nämnt tillhöra retiolitesskiffern, ej ha 

 något att göra med Tullbergs cardiolaskiffer eller Törnquists colonusskiffer är ju 

 självklart. Efter vad ovan sagts torde det knappast behöva särskilt framhållas, att 

 jag alltjämt ansett mig ha att räkna med en viss sannolikhet för att en närmare 

 undersökning möjligen kunde komma att ådagalägga, att en del av de till colonus- 

 skiffern (eller cardiolaskiffern i Tüllbergs mening) vanligen räknade skiffrarna i 

 själva verket ej höra dit. 



De kända fyndorterna för anstående colonusskiffer äro samlade inom ett från 

 SO mot NV gående bälte (jfr översiktskartan på efterföljande sida), börjande i söder 

 i trakten av Valleberga— Skillinge och sträckande sig ungefär till Stenestad— Tågarp. 

 Bältet har en medelbredd av ungefär 15 km. och en längd av 100 km. Ytinne- 

 hållet därav skulle sålunda uppgå till i runt tal 1500 kvkm. Högbom 3 har upp- 

 givit colonusskifferns areal till 1200 kvkm. Huru han har kommit till detta resul- 

 tat, är mig obekant. Den av honom anförda siffran giver dock helt visst ett för 

 högt mått på bildningens areal. En god del av det område, vars gränser ovan 

 angivits, upptages nämligen efter vad vi bestämt veta av andra bildningar, och 

 vidare ha ganska säkert till colonusskiffern hänförts ej blott alla skiffrar med 

 Cardiola interrupta Sow., utan även åtskilliga tillhörande cyrtograptusskiffrarna i 

 deras typiska utbildning. Då någon direkt märkbar genomgående petrografisk åt- 

 skillnad ej tyckes finnas mellan colonusskiffrarna och de sistnämnda, är det omöj- 

 ligt att utan detaljerad faunistisk undersökning av de olika förekomsterna ens till- 

 närmelsevis kunna uppdraga någon minimigräns för colonusskifferns område. De 

 till ungefär ett femtiotal uppgående fyndorter, från vilka enligt mer eller mindre 

 tillförlitliga uppgifter colonusskiffer eller åtminstone skiffer med Cardiola interrupta 

 Sow. skall vara känd, äro följande 4 . 



Anförda i Sver. Geolog. Undersöknings kartbladsbeskrivningar äro : 

 A kartbladet « Simrishamn » : 1. I Kvärrestadsåus dalgång. 



*2. I Ö. Hoby och Nöbbelövs sockuars strandtrakter. 

 (Skillinge) [1]. 



1 Holm, G. : Om de öfre Graptolitskiffrarna på Kinnekulle. G. F. F. Bd 21 (1899), sid. 306. 



2 Munthe, H.: On the sequence of Strata within Southern Gotland. G. F. F. Bd 32. 

 H. 5. 1910. 



3 Handbuch der regionalen Geologie. Band IV, Abt. 3. Fennoskandia. S. 51. Heidelberg 1913- 



4 I förteckningen äro namnen på de fyndorter, där jag själv varit i tillfälle att konstatera 

 förekomsten av colonusskiffer, märkta med en asterisk. — Siffrorna inom parentes efter en del av 

 fyndorterna ange, att dessa äro å kartan utsatta och där betecknade envar med sin motsvarande 

 siffra. 



