10 



J. E. Hede 



A kartbladet «Lund»: 39. S om Måsahusen, i V. Sallerups socken. 



*40. V om Örtofta, i Kävlingedalen. [18] 



41. Vid bäcken Ö om Vallkärra kyrka. 



» « Hälsingborg» : 42. NN V om Kågeröds kyrka. 



*43. Sireköpinge. 



*44. Tågarp. [19] 



I övrigt äro följande fyndorter att märka: 

 A (det ännu ej utgivna) 

 kartbladet « Sövdeboro- 



Lund > 



och å kartbladet «Trolleholm: 



*45. 



46. 



47. 

 *48. 

 *49. 



50. 

 *51. 

 *52. 



53. 

 : 54. 



[8] 



Tosterup. [6] 

 Ovrabyborg. 

 Benestad. [7] 

 Röddinge. 

 Tolånga 

 Ullstorp. 

 Skarhult. [1 

 Pugerup. [l: 

 Vrangelsborg 

 Lönstorp. l . 



[9] 



[13] 



Som man kunde vänta ha de hårdare partierna av zonens bergarter såsom 

 lösa block en vidsträckt utbredning inom södra Skånes moräner. Tullberg (»Skånes 

 graptoliter 1», sid. 14) framhåller, hurusom från denna bildning härrörande «kalk- 

 bollar med graptoliter äro fullkomligt öfverensstämmaude såväl till bergart, som fauna, 

 med en varietet af den i Nord-Tyskland som block allmänt förekommande så kallade 

 " Graptolithen-Gestein" » . 



Mäktighet. Colonusskiffern torde äga betydlig mäktighet. Huru stor den i sin 

 helhet kan vara, låter sig dock ej ens tillnärmelsevis angivas, detta redan av den 

 anledningen, att zonens övre gräns i själva verket måste anses helt okänd. Och då 

 sålunda ingenstädes zonens både hängande och liggande äro förhanden, har man för 

 bedömande av mäktigheten naturligtvis ej annan utväg än att sammanräkna mäktig- 

 heterna av de å olika fyndorter förekommande profilerna.;, i den mån dessa kunna anses 

 med säkerhet representera olika delar av zonen. Men hittills har emellertid ej kun- 

 nat påvisas något (eller några) vare sig petrografiskt eller faunistiskt tillräckligt karak- 

 täriserade lager, som i egenskap av genomgående ledlager låta sig begagnas i och 

 för nödvändig orientering inom skiktkomplexet. Exempelvis må nämnas, att 

 medan Tullberg («Skânes graptoliter I», sid. 5) angiver, att Odarslövsskiffern till- 

 hör zonens övre del, vill Moberg («Review of the silurian of Sweden», 1911) och 

 väl även De Geer («Beskrifn. till kartbladet Lund», 1887) förlägga densamma till 



1 Vid en på 1870-talet å Lönstorps ägor NV om Svalövs kyrka utförd borrning till ett 

 djup av 150 m. lär colonusskiffer ha anträffats. (Erdmann, E.: De skånska stenkolsfälten och 

 deras tillgodogörande. S. G. Ü. Ser. C, a. N:o 6. Sthlm 1911—15). 



