Skånes Colonusskiffer 



19 



1883. Monograptus dubius, Tullberg, Skånes graptoliter. II. S. G. U. Ser. C. 



N.r 55, sid. 29, pl. I, fig. 28 och 29; pl. II, fig. 

 20 och 21. 



1890. » » , Holm, Gotlands graptoliter, Bib. t. Kgl. sv. Vet.- 



Akad. Handl. Bd 16, sid. 16. tavl. I, fig. 18—26. 



1899. » , Peknek, Etudes sur les Graptolites de Bohême, 



III:ième Partie, pag. 9, pl. 14, fig. 8, 9, 11, 19, 

 21, 27; pl. 16, fig. 12?; pl. 17, fig. 17? 



1911. » » , Elles & Wood, A monograph of British Grap- 



tolites. Part VIII, p. 376, pl. XXXVII, fig. 7 a— d. 



Överensstämmer väl med exemplar från andra kända fyndorter. Arten, som 

 har synnerligen stor såväl horisontal som vertikal utbredning, är förut omnämnd 

 från Skåne såsom förekommande dels i cyrtograptusskiffrarnas båda översta zoner, 

 dels i colonusskifferns lägre del. Vid Smedstorp har den å lokal a träffats såväl i 

 slamstensbanken som i den omgivande skiffern. I slamstensbanken förekommer 

 den i sällskap med Gothograptus nassa Holm. 



Å Gottland har den anträffats i märgelskiffern (Lindströms lag c). 



I England förekommer Monograptus dubius Soess både i Wenlock och Lower 

 Ludlow, börjande i z. m. Monograptus riccarfonensis och slutande i z. ni. Mono- 

 graptus scanicus. Från Böhmens étage E är den likaledes sedan gammalt känd. 



Monograptus Flemingi Salt. 

 Tavl. I, n S . 5. 



1852. Graptolitus Flemingii Salter, Quart, Journ. Geol. Soc. Vol. VIII, 

 p. 390, pl. XXI, fig. 5—7. 



1876. Monograptus Flemingii, Lapworth, On Scottish Monograptidœ. Geol. Mag. 

 Vol. III, p. 504, pl. XX, fig. 8. 



1883. Monograptus Flemingii, Tullberg, Skånes graptoliter. II. S. G. U. Ser. C. 

 N:r 55, sid. 26, pl. II, fig. 25. 



1900. Monograptus Flemingii var. ß and var. 8, Elles, Quart, Journ. Geol. Soc. 

 Vol. LVI, pag. 402, fig. 11 och 14. 



1913. Monograptus Flemingii, Elles & Wood, A monograph of British Grap- 

 tolites. Part. IX, p. 425, pl. XL1I, fig. 5 a— d. 



Som bekant karaktäriseras denna Monograptus priodon Bronn annars mycket lik- 

 nande art särskilt genom det raka polypariets ansenliga längd och relativt stora bredd 

 (2,5 mm.), genom starkare bakåtböjd proximal ända samt därigenom, att thecoma, av 

 vilka 14—9 komma på en längd av 10 mm., bilda något större vinkel (ungefär 45°) 



