20 



J. E. Hede 



med polypariets axel och täcka varandra till större del. Thecoma, som i övre 

 (yttre) delen avsmalna till en bågböjd hals, ha mynningen något nedåtriktad. 



Detta är den enda graptolit, som förekommer å lokal b. Här finner man den 

 emellertid synnerligen ymnigt såväl i skiffer som slamsten. Några fullständiga 

 exemplar ha visserligen icke anträffats, men fragment, ofta i full relief och nående 

 ända till 12 cm. i längd, äro här ingen sällsynthet. Mina exemplar överensstämma 

 emellertid i allo med äldre (ovan anförda) beskrivningar och avbildningar, vadan 

 det ej kan råda någon tvekan om artbestämningens riktighet. 



Arten, som träffats å åtskilliga skånska fyndorter, anföres av Tullberg, 1. c, 

 såsom tillhörig cyrtograptusskiff rårnas översta del, eller närmare bestämt deras 3 

 översta zoner, z. m. Monograptus riccartonensis, z. m. Gyrtograptus rigidus och 

 z. m. Gyrtograptus Carruthersi \ 



A Gottland har den anträffats i märgel skiffern (Lindströms lag c) tillsammans 

 med Monogr. dubius Suess och Gothograptus nassa Holm. 



Från England omnämnes Monograptus Flcmingi Salt. från Upper Wenlock 

 shales, särskilt från zonen med Gyrtograptus Lundgreni, d. v. s. Tullbergs z. m. 

 Gyrtograptus Carruthersi. 



Gothograptus nassa Holm sp. 



1890. Retiolites nassa Holm, Gotlands graptoliter. Bih. t. Kgl. sv. Vet.-Akad. 



Handl. Bd 16, s. 25, tavl. 2, fig. 12—14. 

 1895. Retiolites nassa, Wiman, Über die Graptoliten. S. 41, pl. XI, fig. 1—14. 

 1897. Gothograptus nassa, Frech, Letha>a geognostica. Teil I. Abt. 1. S. 270, 



textfig. 223. 



1899. Retiolites nassa, Perner, Etudes sur les Graptolites de Bohême, IILième 



Partie. Sect, b, p. 23, pl. 17, fig. 20, 21, textfig. 32 a, 32 b. 



1900. Retiolites nassa (Gothograptus Frech), E. M. P. Wood, The Lower 



Ludlow Formation and its Gra ptolite Fauna. Quart. Journ. Geol. 

 Soc. Vol. LV1, p. 486, pl. XXV, fig. 30, textfig. 27. 



De av mig anträffade exemplaren, <> till antalet, äro alla mycket fragmentariska, 

 men dock säkert bestämbara. Samtliga härröra från slamstenen å lokal a, där de 

 åtföljas av Monograptus dubius Suess. 



1 T ull b ek g s uppgifter härom växla på olika ställen, något som säkerligen står i samband 

 med hans till en början felaktiga uppfattning om läget av zonen med Gyrtograptus Murchisoni. 

 I första delen av »Skånes graptoliter» anger han, att Monograptus Flemingi träffas i z. m. Gyrto- 

 graptus Murchisoni, varemot den skulle saknas i z. m. Monograptus riccartonensis. I den tyska 

 resumén, där han rättat sin uppgift om det inbördes läget av de båda nyssnämnda zonerna, vid- 

 hålles emellertid samma uppgift om den vertikala utbredningen av M. Flemingi. I den 1883 ut- 

 komna andra delen av »Skånes graptoliter», säges dock, sid. 7, där dessa förhållanden närmare 

 diskuteras, uttryckligen att M. Flemingi ej förekommer i z. m. C. Murchisoni, men väl i z. m. 

 M. riccartonensis. Det är denna senare uppgift, jag ansett mig böra följa. 



