22 



J. E. Hede 



Discina pagodica n. sp. 



Tavl. I, fig. 10. 



Endast ett exemplar liar anträffats. Skalet är nästan cirkelrunt, c:a 11 mm. 

 i diameter, med höjden obetydligt större än bredden. Apex hög, subcentral och 

 mycket spetsig samt något sammantryckt från sidorna. Vid skalets nedpressning 

 har det perifera partiet delvis brustit, vadan skalets ursprungliga profil i någon 

 mån deformerats. Det vill emellertid synas, som skulle skalet ha varit något litet 

 starkare välvt bakom än framom apex. Profillinjen i symmetr i planet blir därför, 

 frånsett partiet allra närmast apex, i bakre delen svagt konvex, i den främre där- 

 emot något konkav. Ingen fissnr kan med säkerhet iakttagas. 



Orneringen utgöres av 5 — 6 föga utpräglade terrasslinjer, mellan yilka finnes 

 en mycket fin, oregelbunden, koncentrisk striering. 



Fyndort: lokal a. 



Arten liknar visserligen något en del former av Discina Maeotis Eichw. (cfr 

 Barrande, 1. a. c, Vol. V, pl. 100, II), men nämnda art synes ha en mera regel- 

 bunden ornering, med skarpt markerade terrasslinjer och längdstriering, samt vara 

 av betydligt mindre storlek, vadan någon förväxling med vår art ej bör kunna 

 ifrågakomma. 



Pholidops elliptica n. sp. 



Tavl. I, fig. 8 och 9. 



Omkrets avlångt elliptisk. Skal måttligt välvt med subcentral umbo. Vad 

 orneringen vidkommer, visa de två anträffade exemplaren en viss olikhet, som 

 dock säkerligen endast beror på bevaringssättet. A båda exemplaren ses, jämte 

 ett fåtal grövre tillväxtstrimmor, talrika andra, betydligt finare och mera ojämna. 

 Medan man hos det ena exemplaret finner föga skillnad mellan grövre och 

 finare tillväxtstrimmor, är hos det andra, som genom hoppressning från sidorna 

 blivit delvis skadat, denna skillnad högst betydlig. De grövre strimmorna äro här 

 synnerligen kraftigt markerade, bildande verkliga fåror, den däremellan varande 

 strieringen däremot nästan utplånad. 



Det bäst bevarade exemplaret har en längd av 2, B mm. och en bredd av 

 1,5 mm., det andra synes hava varit något större. 



Träffad å lokal a. 



Genom sin från sidorna hoptryckta, ellipsen sig starkt närmande form samt 

 genom sin subcentrala umbo är Pholidops elliptica väl skild från de båda andra 

 arter av samma släkte, som förekomma i våra yngre silurlager. 



