30 



J. E. Hede 



1881. Cardiola interrupta, Bareande, Syst. sil. du centre de la Bohême. Vol. VI, 

 pag. 267, pl. 170, fig. 38-41; pl. 171—174; pl. 180, fig. 1—12; 

 pl. 182, fig. 1—6 och pl. 189, fig. 7—12. 



Barrande har, 1. c, av de höhmiska Cardiola-iormanrd särskilt eu mängd 

 arter, ofta nog på helt obetydliga karaktärer. I Sverige ha vi däremot av gam- 

 malt brukat sammanföra alla här förekommande Cardiola-iovmer till endast två arter, 

 nämligen Cardiola interrupta Sow. och Cardiola fibrosa Sow. Den sistnämnda arten, 

 som ej tyckes nå så högt som den förra, har en ganska karaktäristisk skulptur och 

 torde lätt kunna hållas isär från övriga Cardiola-former. Cardiola interrupta Sow. 

 synes däremot vara mycket växlande både till form och skulptur. Huruvida 

 de ofta ytterst små skiljaktigheterna böra anses utmärka självständiga arter eller 

 blott varieteter av en enda huvudform, är svårt att avgöra. Härtill skulle nämligen 

 erfordras ett vidlyftigt material och framförallt noggranna uppgifter om den geologiska 

 horisont, varje särskilt fossil tillhör. 1 vissa skikt träffas, såsom redan Linnarsson 1 

 framhållit, så gott som uteslutande små individ, även dessa troligen tillhörande 

 Cardiola interrupta Sow., något som dock, för närvarande åtminstone, ej är möjligt 

 att med säkerhet avgöra, helst som artskiljande karaktärer väl knappast kunna 

 komma till synes förrän skalet uått en viss storlek. 



Cardiola interrupta Sow. har anträffats å båda lokalerna vid Smedstorp. A 

 lokal a förekommer den synuerligen talrikt, å lokal b mera sparsamt. Så gott som 

 samtliga här påträffade exemplar äro mer eller mindre pressade, vilket gör att de 

 visa en ganska växlande form, än nästan rund, än mera hög och smal. Arten 

 synes tydligen ha varit väl välvd med stark, något nedböjd och framåtböjd umbo. 

 Orneringen utgöres dels av radierande ribbor, dels av dessa övertvärande koncen- 

 triska fåror. Ribborna äro kraftiga, platta eller något rundade, solfjäderforniigt 

 ställda, något böjda (å såväl främre som bakre delen svagt utåt konkava) samt 

 tilltaga, liksom deras mellanrum, i bredd mot ytterranden. De koncentriska fårorna 

 äro starkt markerade, djupast å partiet mellan umbo och skalets mitt, men därefter 

 mot ytterranden hastigt avtagande både i djup och bredd. Närmare ytterranden ut- 

 göres skalets ornering förutom av de radierande ribborna vanligen endast av ytterst 

 fina tillväxtstrimmor. Avståndet mellan de koncentriska fårorna växlar högst betyd- 

 ligt, En dylik växling förete även Sowerby's båda originalfigurer av Cardiola inter- 

 rupta (se Murchison : Sil. syst. II. Pl. 8, fig. 5). På grund av den koncentriska 

 orneringen, som övertvärar de mot undre randen i bredd tilltagande radierande 

 ribborna, komma dessa senare att uppdelas i små knölar eller åsar, som i musslans 

 övre del bliva långsträckta, men närmare ytterranden mera kvadratiska, eller t. o. m. 

 något utdragna i ribbornas tvärriktning. Å ömse sidor om umbonala partiet finnes 

 å vissa exemplar ett triangulärt fält, som visar ytterst svag ornering. Fig. 4, 



1 Linnaksson, G.: Anteckningar från en resa i Skånes eilurtrakter år 1874. G. F. F. Bd. 2 

 (1875). Sid. 270. 



