Skånes Colonusskiffer 



33 



är det omöjligt att fälla något bestämt omdöme om dess ursprungliga form. Sken- 

 bart åtminstone äro emellertid vänsterskalets och högerskalets umbones böjda åt 

 motsatta håll, en karaktär som enligt Barrande 1 skall tillkomma släktet Antipleura. 

 Frånsett denna tvivelaktiga karaktär grundar sig min släktbestämning endast på 

 den habituella likheten med vissa av Barrande'* avbildningar till Antipleura Bohe- 

 mica (Syst. sil. Vol. VI, pl. 16, fig. 12 och 18). Särskilt måste dock anmärkas, 

 att de till släktet Antipleura hörande formerna enligt Barrande skola ha mera 

 cirkelrund kontur samt mera globos form än vår art. 



Några verkligt avgörande skäl för att hänföra vår form till släktet Antipleura 

 föreligga sålunda icke. Men då större likhet med något auuat känt släkte ej synes vara 

 för handen och det naturligtvis ej kan komma ifråga, att på det nu föreliggande 

 ringa materialet upprätta ett nytt släkte, har jag ansett det nu valda förfarings- 

 sättet för tillfället lämpligast. 



Maminka? suecica n. sp. 



Tavl. II, fig. 20. 



Till släktet Maminlca, av Barrande 2 först uppställt för en del musslor från 

 Böhmens étage E, vill jag, om ock med någon tvekan, föra ett å lokal a anträffat 

 avtryck av insidan till ett vänsterskal. Att släktbestätuningen till en viss grad 

 måste anses såsom mindre säker beror särskilt därpå, att jag endast lyckats finna 

 det ena skalet, medan för en säker bestämning även ett högerskal skulle behövas. 

 Enligt Barrande äro nämligen de båda skalen hos detta släkte varandra ganska 

 olika: det ena är mindre välvt än det andra och försett med en, å det senare ej 

 förefintlig, från umbo till undre randen gående, djup fåra. En dylik, om ock ej 

 vidare kraftigt utpräglad, karaktäriserar även det här ifrågavarande skalet från 

 Smedstorp, men i övrigt är det mestadels på grund av habituell likhet jag fört 

 arten till släktet Maminlca. Till sitt yttre erinrar visserligen vårt fossil åtskilligt 

 om en Grammysia, men till detta släkte kan dock vår art med sin vackra radierande 

 skulptur ej gärna föras, då dithörande kända arter alla ha enbart koncentrisk 

 ornering. 



Formen är på det hela taget långsträckt oval, väl välvd, med spetsig, något nedåt- 

 och bakåtböjd umbo, som är belägen något framom mitten av låsranden. Främre 

 rundade randen övergår i jämn båge till den svagt konvexa, undre randen, mot 

 vilken den raka bakrauden däremot synes bilda en gauska tvär vinkel. Från umbo 

 sträcker sig till bakre undre hörnet en något konkav köl, som avskiljer ett utåt 

 ganska starkt sluttande fält, > arean». 3 Från apex till undre randen går en svagt 

 framåt konvex fåra, som börjar å främre sidan av umbo och avskiljer ett främre, 



1 Barrande, J. : Syst. sil. du centre de la Bohême. Vol. VI, pag. 18. 



2 Barrande, J.: Syst. sil. du centre de la Bohème. Vol. VI, pag. 105. 



8 I Barrande's beskrivning av släktet Maminlca kallas detta fält »lunula» 



Lunds Universitets Årsskrift. N. F. Afd. 2. Bd 11. 5 



