J. E. Hede 



svagare välvt parti, vars bredd knappt uppgår till en tredjedel av hela skalets. 

 Genom en annan från umbonala partiets främsta del utgående svag linje fås an- 

 tydan till en föga markerad lunula. 



Orneringen (å kärnan) utgöres av plana eller svagt rundade, föga upphöjda, 

 radierande ribbor, vilkas mellanrum ha samma bredd som ribborna. Även spår av 

 en ytterligt fin koncentrisk striering kan skönjas. 



Denna art liknar ganska mycket vissa bland Barrande's avbildningar av 

 Maminka cnmatn Barr. och Maminka tenax Barr., såsom t. ex. hans fig. 7 å pl. 186 

 och fig. 20 â pl. 187, 1. n. c. Vår art skiljer sig dock från dessa genom en på tvären 

 mera utdragen form och genom sin mera tillspetsade umbo. Vidare är, som redan 

 nämnts, vårt exemplar ett vänsterskal, då däremot Barrande's anförda avbildningar 

 visa utseendet av högerskal, något som enligt släktdiagnosen innebär, att vänster- 

 skalet skulle vara ofårat. 



Stolidotus 1 siluricus n. g. et n. sp. 



Tavl. II, flg. 14— 17. 



A lokal a ha påträffats några exemplar av det fossil vi här beskriva under 

 ovanstående namn. Då endast en art föreligger, har ej någon skillnad mellan 

 släkt- och artdiagnos kunnat göras. Som karaktäristiskt för släktet räkna vi emel- 

 lertid den egendomliga utbildningen av det umbonala partiet, för vilken nedan när- 

 mare redogörelse lämnas och till vilken vi ej kunnat finna någon direkt motsva- 

 righet hos annat känt släkte. 



Mussla, med båda skalen lika, med mittpartiet i oro-anala axelns riktning 

 tämligen platt, men i övrigt medelmåttligt välvda, i stort sett triangulära. Främre 

 randen nästan rak, den bakre rundad; undre randen svagt bågböjd. Lås obekant. 

 Umbo, som skjuter något över låsranden, är starkt inåt- och något framätböjd 

 samt försedd med tre kraftiga, radiala, fördjupade 2 veck, som å umbonala partiet alla 

 äro av ungefär lika styrka. Mot undre randen tilltaga vecken i bredd men försvagas 

 samtidigt mer och mer. De båda främre utplånas ganska snart nästan fullstän- 

 digt ; det bakre gör sig däremot ännu vid undre randen fullt märkbart. 



En rak, kraftig, rundad köl utgör gräns mellan bakre fåran och det starkt 

 konkava bakre fältet. Även framtill märkes en visserligen svagare markerad men 

 dock tydlig köl, avgränsande ett litet främre fält, som dock på grund av skalets 

 nedpressning ej å något fullvuxet exemplar framträder fullt tydligt. Av ett ung- 

 domsindivid (tavl. Il, fig. 14), där detta starkt nedåt sluttande parti är något bättre 

 bevarat, vill det nästan synas som skulle skalen framtill haft en utskärning under 

 umbones och sålunda här ej varit fullt slutna. I så fall torde väl släktet snarast 

 vara att ställa i närheten av Pholadomya. 



1 Namnet härlett av aToXtoouxôç = rynkig. 



2 Medräknas den i det följande omnämnda bakre kölen, skulle vi här, med vederbörliga än- 

 dringar i beskrivningen i övrigt, lika gärna kunnat tala om 3 upphöjda veck. 



