36 



J. E. Hede 



Denna, som kunnat iakttagas â samtliga påträffade exemplar, visar dock något 

 olika förlopp å skilda individ, vilket gör, att den ej får anses som ursprunglig 1 . 

 Orneringen utgöres endast av grova, koncentriska tillväxtlinjer. 



Det största anträffade exemplaret visar följande storleksförhållanden: längd 

 4 mm., bredd 3 mm., största höjd 1,6 mm. 



Förekommer sparsamt å lokal a. 



Bellerophon buccinatus n. sp. 



Tavl. III, fig. 12, samt textfiguren. 



Snäckan involut, subglobos. Mynningen starkt utbredd. 

 Övre läppen har en svag, grund inskärning. Sinusbandet är 

 föga upphöjt, rundat, 1 /a — 3 A mm. brett. Skalets ornering be- 

 står väsentligen av fina, upphöjda tvärstrimmor (se vidstående 

 figur). Ett par fragment visa dock, att därjämte även fun- 

 nits en svagare längdstriering. 



Mynningens bredd uppgår till 10 mm. 

 Av denna form har endast ett fåtal fragmentariska exemplar anträffats, samtliga 

 från lokal a. 



Umbospira sp. 



Tavl. III, fig. 8. 



Snäckan är platt eller svagt konisk, vanligen starkt sammanpressad och be- 

 stående af 3 '/a vindningar. Skalet, oftast bevarat i svavelkis, är mestadels alldeles 

 slätt. A en del exemplar kan dock en ytterligt fin transversal striering skönjas. 



Snäckans största iakttagna diameter utgör 3,5 mm. 



Förekommer ganska talrikt å lokal a, dock oftast i mycket fragmentariskt skick. 



Denna lilla form visar en slående likhet med Umbospira nigricans Barr. 

 (Barrande: Syst. sil. Vol. IV: tome I, pl. 42, fig. 1—5; tome II, pag. 257; tome 

 III, pl. 242, fig. 7 — 11). Någon direkt identifiering vågar jag dock, i brist på 

 fullgott material, icke för närvarande göra. 



Platyostoma sp. 



Tavl. III, fig. 9. 



Samtliga påträffade exemplar äro mer eller mindre plattryckta, discusformiga. 

 De ha 3 vindningar, av vilka den sista mot mynningsranden synnerligen hastigt ti 11 - 



' Att en dylik genom sammanpressning från sidorna bildad köl torde vara ganska vanlig för 

 med denna besläktade former, framgår av Ruepejianns avbildningar och beskrivning till Archinacella 

 orbiculata Hall (»The lower siluric shales of the Mohawk valley, Albany 1912. Pl. 7, fig. 1—6, 

 pag. 108), en art från vilken den bär föreliggande tydligt skiljer sig, bland annat genom läget och 

 formen av apex. 



