38 



J. E. Hede 



är smalt och något uppåtböjt, har jämnt rundad kontur, som dock bildar en be- 

 tydligt svagare båge än dorsalpartiets. Emellan detta senare och ventralpartiet 

 ligger å vardera sidan en smal, konvex facett, som är skarpt avsatt mot dorsala 

 sektorn, men från övriga ventralpartiet skild endast genom skalets välvning. Operk- 

 lets insida är, frånsett en fin, men skarp fåra i dorsalpartiets medianlinje alldeles 

 slät. Yttersidan visar jämte glesa, koncentriska tillväxtlinjer spår till en ytterst fin, 

 radiell striering å dorsalpartiet. 



Då i dessa lager, som ganska noga genomsökts, ingen annan hyolit än den 

 ovan beskrivna Hyolithus fabaceus anträffats, skulle man ju helst vilja antaga, att 

 även operklerna tillhörde samma art. Operklets konturer synas emellertid ej väl 

 passa samman med ett dylikt antagande; även storleken tyckes visa på en något 

 större form. Det bristfälliga skick, i vilket Eyolithus fabaceus föreligger, i så måtto 

 nämligen att intet av mina exemplar har mynningsranden i behåll, samt den om- 

 ständigheten att det är omöjligt att avgöra, i vad mån deformation kan ha upp- 

 kommit genom den sammanpressning, för vilken exemplaren varit utsatta i skiffern, 

 göra det emellertid omöjligt att härom fälla något bestämt omdöme. 



Cephalopoda. 



Orthoceras originale Barr. 



Tavl. III, fig. 18 och 19. 



1868. Orthoceras- originale Barrande, Syst. sil. du centre de la Bohême. Vol. II, 

 pl. 267. 



1874. Orthoceras originale Barrande, Syst. sil. du centre de la Bohême. Vol. II, 

 texte III, pag. 206. 



Conchan rak, tämligen konisk, med cirkelrunt tvärsnitt. Septa svagt välvda, 

 sipho smal, föga excentrisk. Avståndet mellan septa är å de här anträffade, rela- 

 tivt unga (högst 12 mm. vida) exemplaren c:a 4 mm. 



Den ofta i svavelkis omvandlade skalytan, visar ungefär 60 smala, longitudinala 

 fåror. A de delar av conchan, där skalet är helt borta, visar kärnan omvänd relief 

 mob skalytan, så att mellan bredare, platta rännor finnas tunna, skarpa ribbor, 

 vilkas läge motsvarar ytterskalets fåror. Enligt Barrande finnes mellan det yttre 

 skallagret och det inre, vars relief iakttages å kärnan, ett av spatig bergart bestående 

 skikt, som han tror vara en utfyllning av ett tomrum mellan de båda skalskik- 

 ten. Vidare skola enligt honom äldre exemplar, förutom ovannämnda skulptur, 

 visa fin längd- och tvärstriering såväl å ytans längdribbor som i kärnans rännor. 

 En sådan skulptur har ej kunnat iakttagas å något av de skånska exemplaren, 

 vilka ju för övrigt, som "redan nämnts, alla härröra från unga individ. 



Arten, som av Barrande omnämnes såsom en av de för bande e2 i Böhmen 



