52 



J. E. Hede 



gotlandiska schema ännu ej är tillräckligt utarbetat för att lämna oss hållpunkter 

 för avgörande av stratigrafiska frågor av mera detaljerad natur. 



Anmärkningsvärd är i alla händelser den stora överensstämmelsen mellan de 

 ifrågavarande Smedstorpslagren och Böhmens silur, i det att av 18 förut kända 

 arter ej mindre än 16 äro gemensamma. För faunan egendomligt är också den 

 stora rikedomen på lamellibranchiater (1(5 st., av vilka dock endast 11 äro fullt 

 bestämda), som rent av uppträda dominerande inom faunan. 



I föregående undersökning ha graptoliterna lämnats utanför räkningen. Djur- 

 gruppens stratigrafiska betydelse är nämligen i regel så stor, att detta element i 

 faunan säkerligen förtjänar att särskilt för sig tagas i betraktande. Man skulle ju 

 hoppats att genom graptoliterna erhålla fullt bestämda upplysningar, såväl om åldern 

 av lagren å lokal a jämförda med lagren å lokal b, som om dessa lagers geologiska 

 ålder i allmänhet, men förväntningarna ha i detta fall dock ej visat sig gå alldeles 

 i uppfyllelse. Visserligen träffas graptoliter såväl å ena som å andra lokalen, men 

 ingen art är gemensam för båda. 



A lokal a träffas Monograptus dubius Suess och Gothograptus nassa Holm. 

 Av dessa har den förra en ganska stor vertikal utbredning; den är nämligen 

 känd såväl från undre delen av colonusskiffern som från övre delen av cyrto- 

 graptusskiffern. Och Gothograptus nassa Holm anföres ej blott från märgelskiffer 

 med Retiolites Geinitzianus Barr., Monograptus Flemingi Salt. och Monograptus 

 dubius Suess på Gottland, således från cyrtograptus-lager, utan även från colonus- 

 skiffern vid Röddinge (i Skåne). Då det ej föreligger någon anledning att antaga, 

 att det från Röddinge föreliggande materialet blivit felaktigt bestämt, har således 

 även denna art något för stor vertikal utbredning, för att lagrens ålder medels den 

 skulle kunna preciseras. 



Ett bättre resultat har man i själva verket att vänta sig av den å lokal b 

 anträffade Monograptus Flemingi Salt. Som nyss nämndes träffas den i Gottlands 

 märgelskiffer tillsammans med de å lokal a vid Smedstorp funna graptoliterna. 

 Graptoliten ifråga är också, efter! allt vad hittills är känt ej blott från en mängd 

 skånska fyndorter, utan även från England, att betrakta som karaktärsfossil för 

 övre cyrtograptusskiffern. Från intet håll föreligger någon iakttagelse, på grund 

 av vilken gränserna för artens vertikala utbredning möjligen skulle kunna tillskrivas 

 en variation så pass stor att lagren å lokal b ändå skulle kunna anses tillhöra 

 colonusskiffern. Utgående från vårt förut gjorda, av flera skäl ganska sannolika 

 antagande, att lagren å lokal a äro i det närmaste likåldriga med dem å lokal b, 

 ligger det därför närmast till hands att räkna alla de Car di ol a -förande lagren vid 

 Sm eds torp till cyrtograptusskiffern. — Den hittills allmänt antagna satsen, att Car- 

 diola interrupta Sow. i Skåne börjar först i colonusskiffern, skulle sålunda vara oriktig. 



Ett erkännande härav skulle också innebära, att uppgifterna om colonusskifferns 

 utbredning delvis vore mindre tillförlitliga eller t. o. m. rent av bevisligen felaktiga. 

 Konsekvenserna härav ha tydligen för oss så stor vikt, att hithörande data natur- 

 ligtvis underkastats en synnerligen ingående granskning. Av största betydelse är 



