INLEDNING. 



Öresunds djurvärld har fått sin första bearbetning i A. S. Örsteds banbrytande 

 undersökning »De regionibus marinis». I detta arbete bar områdets biologiska för- 

 hållanden erhållit en för sin tid ingående framställning. Med hänsyn tagen ej blott 

 till rent zoologiska fakta, utan på basis därjämte av geologiska och botaniska stu- 

 dier, har Orsted lämnat ett beaktansvärt försök till en genomförd gruppering av 

 de ej så få former, om vilkas existens inom området han till stor del genom egna 

 forskningar skaffat sig kännedom. 



Orsted följer vid begränsningen av Oresundsornrådet strängt geografiska rå- 

 märken, linjen Falsterbo— Stevns i söder och Kullen— Gilbjergboved i norr. Men 

 han låter, som vi skola se, ingalunda dessa traditionella gränser undanskymma de 

 skiljaktigheter inom de biologiska torhållandena, som träda fram i olika delar av 

 det allt annat än enhetliga gebitet. Orsted bar haft blick ej blott för de horison- 

 talutbredningen reglerande lagarna, han har också tagit sikte på och sökt närmare 

 analysera de faktorer, som influera bestämmande på djurens vertikala fördelning. 

 Hans understrykande av förhållandet mellan å ena sidan djup, bottenformation och 

 vegetation, å andra sidan dessa betingelsers inverkan på djurvärldens karaktär, torde 

 än i denna dag kunna påräkna uppmärksamhet såsom i huvudsak riktigt. På samma 

 sätt äro Örsteds iakttagelser över de hydrografiska förhållandena och hans sam- 

 manställning av djurvärldens allmänna karaktär därmed, att anse som ett första 

 försök att inordna dessa båda skilda faktagrupper under en gemensam synpunkt, 

 ett uppslag, som det blivit en senare tids djurgeografiska forskning förunnat att 

 närmare utveckla och fullfölja. 



Ur nu antydda synpunkter har den nämnda undersökningen sitt givna intresse; 

 som lokalfaunistiskt källarbete måste dess betydelse bli mindre. Även om det är 

 ofrånkomligt, att Orsted fullt beaktat flera av de olika regionernas viktigaste karak- 

 tärsdjur, låter det sig icke göra att med hjälp av Örsteds sparsamma lokaluppgifter 

 bilda sig en närmare föreställning om de olika arternas utbredningsförhållanden. I detta 

 hänseende har man för en del grupper större ledning av E. Lönnbergs 1H98 och 

 1899 företagna undersökningar av områdets fauna. På grundval av de därvid 

 vunna resultaten har Lönnberg kunnat giva ej blott en preliminär begränsning av 



