Biologisk faunistiska undersökningar av Öresund 



5 



Utbredningen inom Västatlanten har jag inhämtat dels av det tyvärr gamla arbetet 

 av S. I. Smith, dels för cumacéerua resp. isopoderna av (Jalmans och Richard- 

 sons nyare arbeten. 



Utbredningen i arktiska hav behandlas av ett flertal författare, varav jag näm- 

 ner: Goës, H. J. Hansen, Ohlin, Stephensen, Stuxberg. 



Från svensk sida har tyvärr ytterst litet åtgjorts för att klargöra de djur- 

 geografiska förhållandena i de vår halvö omgivande haven. De mångåriga under- 

 sökningar, som bedrivits vid Kristineberg, lia icke resulterat i någon sammanfat- 

 tande framställning av områdets zoogeografiska natur. A norsk sida har ett sådant 

 arbete åstadkommits av Appellöf. Såväl »Havbundens dyreliv» som hans bear- 

 betning av den norska kustens dekapodfauna ha vid genomförandet av denna under- 

 sökning varit av oskattbart värde. Den allra sista tidens litteratur har att uppvisa 

 helt nya uppslag för behandlingen av marin-djurgeografiska problem. C. G. Joh. 

 Petersen (1913) har med öppen blick för svagheten i hittills använda metoder sökt 

 att ersätta eller komplettera det gängse kvalitativt analytiska forskningsarbetet med 

 kvantitativa undersökningar över havsbottnens organiska liv och på denna väg 

 lyckats uppnå resultat, vilkas fruktbringande inflytande på och banbrytande bety- 

 delse för kommande forskningar ligger i öppen dag. Och här må ej beller förbigås 

 samme forskares många tidigare arbeten å detta gebit. Redan i »Hauch » bearbet- 

 ningen har Petersen uppdragit konturerna till den åskådning, som senare klarare 

 utformats. Slutligen bör jag nämna Jägerskiöld och von Hopsten, som kritiskt 

 skärskådat de glaciala relikternas ställning i svensk havsfauna, då Lönnbergs härled- 

 ning av öresundsfaunan nödvändiggör ett berörande även av hithörande frågor. 



Måhända böra några ord till slut sägas också om materialvalet. Av mitt före- 

 gående arbete framgår, att den undersökning, som härmed föreligger, svällt ut utöver 

 vad som ursprungligen avsågs. Det var från början min avsikt att lämna en sam- 

 manställning av de dekapoder, som erhållts under de åren 1909 — 1912 under 

 professor H Wallengrens ledning utförda undersökningarna i Öresund. Genom del- 

 tagande i ett flertal av fångstfärderna hade jag mig bekant, att kännedomen om 

 denna djurgrupps utbredning i våra hav på ej så få punkter därigenom komplet- 

 terats. Under arbetets gång blev det mig alltmera klart, att den av Lönnberg för- 

 fäktade uppfattningen svårligen lät sig förenas med de resultat, varåt sammanställ- 

 ningarna pekade. I Lönnbergs bevisföring spelade mysidacéen Mysts oculata (Fabr.) 

 en framskjuten roll och, i förhoppning att möjligen kunna verifiera dess förekomst, 

 genomgick jag det ganska betydande schizopod material, som stod till förfogande. 

 Därvid snarare ökades än minskades mina tvivel på faunans reliktuatur, och jag 

 började hoppas att kunna i någon mån bidraga till lösningen av spörsmålet om 

 Öresundsfaunans förhållande till de angränsande havsområdenas. Ett fullföljande 

 av denna uppgift indrog i undersökningen övriga malakostraka kräftdjur, med 

 tyngdpunkten förlagd till amfipoderna, vilken djurgrupp, som nedan ses, också visat 

 sig giva god ledning vid omdömets grundande. Däremot ansåg jag mig ej kunna, 

 utan att undersökningsprogrammet måst undergå en utvidgning, som det låg utan- 



