6 



Wilhelm Björck 



för möjlighetens gräns att inom den närmaste framtiden se realiserad, undersöka 

 även entomostracéerna. Likaså har jag avstått från att bearbeta de för övrigt myc- 

 ket obetydliga samlingar av parasitkräftor, som gjorts. 



Detta som motivering för den begränsning, som nödvändiggjorts av det ofrån- 

 komliga förhållandet, att det icke är möjligt att på en band samla en fullständig 

 faunistisk behandling av området. 



Av det ovan sagda torde det vara klart, att i mitt program icke ingått att 

 lämna ett i egentlig mening strängt systematiskt arbete. Endast i undantagsfall har 

 jag därför ägnat uppmärksamhet åt frågor av denna art. Anledning härtill bar så 

 mycket mindre förelegat, som de flesta av de här avhandlade krustacéerna i senare 

 tid varit föremål för monografisk behandling av G. Ö. Sårs, vars framställning jag 

 i regel ansett mig böra följa. Lika litet bar det synts mig av behovet påkallat, att 

 upptaga fullständiga synonymiutredningar; jag har därför endast anfört sådana van- 

 liga synonymer, som återfinnas i området mera direkt berörande litteratur. 



Uppgiften har sålunda i korthet varit, att fastlägga vilka arter, som ingå i Ore- 

 sundsområdets fauna samt deras utbredning därinom, sedd i sammanhang med deras 

 förekomst såväl inom angränsande havsgebit som med utbredningen i dess helhet. 

 Den har slutligen också varit att på grundvalen av sålunda vunna hållpunkter, 

 i ljuset av de rådande naturförhållandena, komma till klarhet över Öresunds- 

 områdets djurgeografiska ställning. I vad mån de uppnådda resultaten kunna göra 

 anspråk på ett mera generellt biogeografiskt berättigande eller äro giltiga endast ifråga 

 om de djurgrupper, som här avhandlats, låter sig ju icke med full säkerhet avgöra, 

 förrän bearbetningen av materialet fortskridit vidare. Men i betraktande av såväl 

 de nämnda gruppernas omfattning och mångsidiga förekomst som de hydrogra- 

 fiska betingelser, vilka i väsentlig mån reglera utbredniugsförhållandena, torde man 

 kunna vara berättigad hysa den välgrundade förmodan, att övriga grupper skola 

 giva enahanda resultat beträffande både läget av sydgränsen för framträngandet mot 

 Östersjön och framförallt beträffande den allmänna karaktären hos faunan. Detta 

 senare med desto större sannolikhet som jag kunnat bestämt konstatera, att en 

 annan grupp, echinodermerna, som ställts i främsta ledet, då det gällt att åt Ore- 

 sundsfaunan vindicera en arktisk reliktetikett, alldeles icke ger något stöd för en 

 dylik ståndpunkt utan tvärtom pekar i samma riktning som de övriga, här behand- 

 lade djurgrupperna 



1 Säkerligen gäller detta också ifråga om sydgränsen i Sundet. Peteksbn konstaterar näm- 

 ligen: (1889 s. 49) »de fleste af desse Arter (de söder om Helsingör förekommande echinodermerna) 

 standse sikkert med det dybe Vand mellem Hveen og Landskrona». 



