Biologisk-faumstiska undersökningar av Öresund 



17 



tärsdjur. Eljes synes arten, som enligt Meinert erhållits i Skagerack, östra 

 Kattegatt och därifrån genom Balterna ett gott stycke, ej vara känd från Sundet 

 söder om Hellebsek. Inom det nämnda området anges den i regel förekomma å 

 över 10 f:s djup, ej sällan 44 — 50 eller 70 f.; slik eller sandblandad slik. Det till- 

 lägges: »den förekommer ikke sjeldent i smaa Selskaber». 



Genom våra undersökningar har det framgått, att A. macrocephala är utbredd 

 över hela området norr om Landskrona, och att den där otvivelaktigt är allmännare 

 än A. brevicornis. Det är likaledes uppenbart, att den förra arten föredrar de större 

 djupen med 1er- eller sandbotten. Där synes den bilda betydande samhällen. 

 Blegvad anför sålunda ett boniteringsresultat å 1,000 individer pr m 2 . Den har icke 

 erhållits å grundare vatten än 20 m.; st. 25, där arten anträffats i störst antal i 

 södra delen av Sundet, är den djupaste inom området, 32 — 52 m.; även st. 42 

 håller ganska betydande djup, 22 — 35 m. Påtagligt är att A. brevicornis föredrar 

 mindre djup och möjligen mera sandblandad botten. Man träffar sålunda icke ofta 

 de bägge arterna i samma prov eller i samma proportion. Så gav t. ex. st. 33 

 8 brevicornis, 1 macrocephala, st. 42 1 brevicornis, 23 macrocephala o. s. v. 



Utbredningen är vidsträckt såväl inom arktiska som boreala zonen. Arten finns 

 även vid N. Spetsbergen och NO. Grönland; från Labrador söder ut åtminstone till 

 Casco Bay. Inom Ostatlanten uppträder den vid Norges hela kust, Bohuslän och 

 når vid Brit. öarna (Man och söder om Irland) sin sydgräns. Arten är således en 

 övervägande arktisk och boreal form. 



16. Byblis gaimardii (Kröyer). 



St. 25 L ex., st. 29 2 ex., st. 31 18 ex., st, 34 4 ex., st, 85 och 37 4 ex., st, 37 1 ex., st. 39 7 ex., 

 st. 42 1 ex., st. 49 5 ex., st. 50 6 ex., st, 51 8 ex., st, 52 4 ex. 



Arten anföres av Bruzelius för Gullmarfjorden, 40 — 60 f., och av Meinert 

 för Skagerack, östra Kattegatt samt St. Bält till Romsö. Den karaktäriseras som en 

 av våra mest utpräglade djupformer, oftast förekommande på 30 f:s djup, slik eller 

 sandblandad slik. Arten synes ej förut vara iakttagen inom Sundet. Den samman- 

 faller ifråga om utbredningen där nära med Ampelisca macrocephala och Haploops 

 tubicola. Liksom dessa arter går den ej ovanför 20-meterskurvan och anträffas så 

 gott som uteslutande å slikbotten, där den, som förteckningen ger vid handen, är en 

 konstant och ganska allmän form, som inom området når sin sydgräns vid Lands- 

 krona— Vedbseklinjen. 



Utbredning : Sars rubricerar den vid hela Norges kust förekommande arten 

 som »a genuine arctic form». Den har också en vidsträckt utbredning inom skilda 

 delar av det arktiska och boreoarktiska området: V. Grönland upp till 77° 3o', 

 N. Spetsbergen, Sibiriska ishavet, men uppträder även inom hela boreala regionen, 

 t, ex. Nordsjön, Brit. öarna (Firth of Forth, Firth of Clyde), ävensom vid Nordamerika, 

 där den förekommer söderut åtminstone till Fundy Bay. Äldre uppgifter av Heller 

 och Costa om förekomst i Adriatiska havet och Medelhavet betvivlas på goda grun- 



Lunds Universitets Årsskrift. N. F. Atd. 2. Bd 11. 3 



