24 



Wilhelm Björck 



32. Melphidippella macra (Norman). 



Syn.: Melphidippa longipes Boeek. 



St. 31 1 ex., st. 46 4 ex., st. 50 1 ex., st. 52 25 ex. 



Inom området norr om Ven träffas arten â lerbotten, 23 — 40 m., i regel icke 

 allmänt. Meinert känner den endast från trakten kring Anholt, där den erhållits 

 enstaka. 



Utbredning: Norges syd- och västkust, 6—30 f.; Brit, öarna, även sydkusten; 

 F rankrikes västkust (Yeu, teste Reibisch). Arten intränger sålunda från boreala i 

 atlantiska regionen. 



33. Gammarellus homari (J. C. Fabricius). 



Syn : Gammanis sabini Leacli. 

 St. 36 2 ex , st. 38 3 ex.. st. 41 4 ex., st. 46 1 ex. 



Vid Bohuslän har jag haft tillfälle konstatera, hurusom denna art under vin- 

 tern synes ha en rikare frekvens än under den varmare årstiden. Måhända ligger 

 häri anledningen, varför jag i Sundet ej iakttagit arten mera allmänt, än vad som 

 skett, Liksom följande är den strängt hunden till algregionen och saknas alldeles 

 å ren lerbotten och större djup. Emellertid är det uteslutet, att den norr om Ven 

 regelbundet anträffade arten skulle som konstant faunaelement nå in i området 

 söder därom. Endast undantagsvis kan den gå ett stycke längre (Holländaredjupet 

 Meinert). Den tränger visserligen genom Bälterna, in i västligaste Östersjön, Kieler 

 bukten, men är där ett av de sällsyntare djuren (Blanc). 



Utbredning: Från Kullen till Bohuslän (Lilljeborg, Bruzelius); Norge till 

 Ostfinmarken, grunt vatten bland alger; Murmankusten, Barents hav; däremot 

 saknas den öster om Nowaja Semlja, ett förhållande, som redan betonas av Ohlin, 

 senare av Stäppers, och uppträder först vid Amerikas ostkust; O och V. Grön- 

 land; Jan Mayen; N. Spetsbergen. Arten går söderut genom Nordsjön runt Brit. 

 öarna, där den är en av de allmäunaste amfipoderna (Walker), genom Kanalen 

 till sydöstra Bretagne (Chevredx). Otvivelaktigt når Gammarellus homari sin rikaste 

 utveckling inom arktiska området, Där, såväl som vid våra kuster, träffas den 

 väsentligen inom algbältet. För antagande av circumpolaritet (se Stephensen Con- 

 spectus s. 199) saknas hållpunkter; snarare tala de föreliggande fakta för en västlig 

 (atlantisk) utbredning. Från arktiska området tränger arten dock långt in i det 

 boreala, men överskrider endast obetydligt denna regions sydgräns. 



