Biologisk-faunistiska undersökningar av Öresund 



25 



34. Gammarellus angulosus (Ratke). 

 St. 88 1 ex., st. 52 1 ex. 



Arten förekommer tillsammans med föregående, möjligen något sparsammare. 



Utbredning: Från Kullen längs Skandinaviska halvön till Trondhjemsfjord 

 (Lilljeborg, Bruzelius, Sars). Angives dessutom från Brit. öarna och Frankrike, 

 men dessa lokaler betecknar Stebbing (på grund av tidigare hopslagning av G. 

 homari och angulosus) som »doubtful». I varje fall synes arten vara boreal och icke 

 arktisk. 



35. Gammarus locusta (Linné). 



Trots noggrann granskning av ett mycket betydande material har det icke 

 varit mig möjligt att inom området konstatera någon annan art av släktet än 

 ovanstående. Arten är emellertid synnerligen variabel, och en sådan karaktär som 

 sista uropodparets utseende, varå bl. a. skillnaden från G. marinus bygges, före- 

 ter å olika utvecklingsstadier mycket växlande utseende. 



Arten är otvivelaktigt den allmännaste inom hela området, uppträdande från 

 vattenbrynet ned till littoralregionens undre delar. Och varhelst en knippa Zostera 

 driver i ytan, kan man vara förvissad att träffa fastklamrade individer, särskilt 

 yngre, varför de också utgöra en konstant ingrediens i planktonredskapens fångst. 



Utbredning : Gammarus locusta är en av de mest utbredda amfipoderna, i 

 högsta grad euryhaiin och euryterm. Från arktiska området, där den praktiskt taget 

 är circumpolär, går den långt sydvart såväl i Atlanten som i Stilla Oceanen. 

 Följande Europas västkust når den söderut Kanarieöarna, går in i Medelhavet och 

 anges även från Svarta havet. I Östersjön tränger den upp till Bottniska viken. 



36. Melita palmata (Montagd). 



Barsebäck, norr om hamnen, 1 ex., st. 5 1 ex., st. 24 3 ex., st. 25 3 ex., st. 26 a 1 ex. 



Meinert anger denna art som sällsynt i norra Kattegatt. Först i södra Katte- 

 gatt, Sundet och St, Bält blir den allmännare och går därifrån in i Östersjön, åt- 

 minstone till Danzigerbucht (Zaddach). Arten är en mjukbottenform, som väsent- 

 ligen förekommer inom littoralregionen; någon gång djupare (st, 25). 



Utbredning: Norge, Kristianiafjorden, där den synes ha sin nordgräns; Brit, 

 öarna; längs Europas västkust går den söderut till Kanarieöarna och Afrikas västkust 



Lunds Universitets Årsskrift. N. F. Afd. 2. Bd 11. 4 



