Biologisk-faunistiska undersökningar av Öresund 



31 



51. Ischyrocerus anguipes Kröyer. 



Syn.: I. minutus Lillj. 



St. 12 ocli 13 3 ex., st. 18 och 20 1 ex., st. 27 7 ex., st. 38 18 ex., st. 39 

 1 ex., st. 41 11 ex. 



I likhet med Stebbing o. a. uppfattar jag /. anguipes och I. minutus som 

 synonymer, då samma individ ofta nog i en karaktär överensstämmer med den 

 ena, i en annan med den andra arten. 



Av Meinerts lokaluppgifter vill det synas, som om denna art vore en karak- 

 tärsform för västra Kattegatt, varifrån den tränger ned genom Bälterna. Däremot 

 tycks den i östra delen ej uppträda i samma talrikhet, och från Sundet kändes den 

 tidigare ej söder om Hellebrek. Den anges där i regel förekomma, på grunt vatten, 10 fot 

 — 7 Vs f., oftast ren sand. I Öresund har den en vidsträcktare förekomst, än vad 

 Meinert kunnat finna och är allmän inom djupområdet 10—20 m., sandblandad 

 lera och alger, åtminstone norr om Landskrona, men uppnår svårligen samma fre- 

 kvensgrad, som i västra Kattegatt. 



Utbredningen är synnerligen vidsträckt, såväl inom arktiska och boreoarktiska 

 som boreala regionen. Östersjön, Kielerbucht (Blanc), Bohuslän; Norge till Ostfin- 

 marken ; Sibiriska ishavet; Spetsbergen; O. och V. Grönland; Arkt, Amerika. 

 Sydgränsen nås vid Brit. öarna, S. Irland (Tattersall.) Även angiven för Puget 

 Sound (Walker). 



52. Ericthonius brasiliensis (Dana). . 



Syn.: Erichthonius abditus (Tempi.) 

 St, 49 1 ex. 



Arten, som förut erhållits i Skagerack och Kattegatt till mellan Anholt och 

 Fornœs, har endast anträffats vid ett tillfälle i norra delen av Sundet, 2S — 42 ra., 

 lerbotten. 



Utbredning: Norge, söder om Ingöhavet (Nordgaard), 10 — 40 f.; Brit. öarna; längs 

 Europas och Afrikas västkust till Azorerna och Senegambien; Medelhavet och Adria- 

 tiska havet. Dessutom anges arten (Stebbing) från Sydatlanten (Rio de Janeiro) samt 

 norra Stilla Oceanen (S. Francisko). Under alla förhållanden är arten en boreal 

 och atlantisk-mediterran form, som ej når in i arktiska området. 



53. Ericthonius hunteri (Sp. Bate). 



St. 36 1 ex., st. 39 3 ex. 



Reibisch har fäst uppmärksamheten på ett par omständigheter, som kunna 

 göra det troligt, att Sars vid avfattande av sin beskrivning haft framför sig en an- 

 nan art äu E. hunteri, bl. a. förhandeuvaron av ett (dock ytterst obetydligt) an- 



