34 Wilhelm Björck 



59. Dulichia porrecta (Sp. Bate) l . 



St. 25 9 ex. (4), st. 29 1 ex., st. 35 och 37 2 ex. (1), st. 39 6 ex. (1), st, 42 3 ex. (1), 

 st. 44 11 ex. (4), st. 45 1.0 ex. (5', st. 46 25 ex. (15), st. 49 14 ex. (7), st. 50 

 40 ex. (17), st. 52 16 ex. (8), st. 53 7 ex., st. 53 a 3 ex. 



Enligt Meinert går denna art från Kattegatt ned i Balterna och i Sundet till 

 mellan Ven och Taarbœk. Den förekommer i regel tillsammans med en eller flera 

 av följande å mer eller mindre ren slikbotten, 20 — 52 m., med frekvensökning 

 med djupet. 



Utbredning: Norge till Ostfinmarken, 10 — 50 f. (Norman 1902)'; Västgrönland, 

 10—60 f., söder om Disko; sydgränsen nås vid Brit, öarna (Irländska sjön, Wal- 

 ker). Arten förekommer således inom arktiska och (boreoarktiska) boreala regionen. 



60. Dulichia monacantha Metzger. 



St. 25 1 (1), st, 42 3 ex., st, 45 22 ex. (4), st. 46 107 ex. (51), st. 49 1 (1), st. 50 50 ex. 

 (23), st. 52 17 ex. (4), st. 53 3 ex., st. 53 a. 4 ex. 



Arten är känd från Skagerack, Kattegatts östra del till s. om St. Middelgrund, 

 Samsöbält och St. Balt, men är ej tidigare iakttagen i Öresund. Den förekommer 

 här å samma djup och bottenslag som föregående, söderut till linjen Landskrona — 

 Vedbsek, med en möjlig frekvensökniug inom Sundets djupare delar. 



Utbredning : Norges västkust samt särskilt talrikt vid Ostfinmarken, 20 — 50 f.; 

 Nordsjön, Doggersbank (Reibisch); Shetlandsöarna. Den synes gå djupare än före- 

 gående; Meinert anför för Skagerack och Kattegatt 70 — 125 f. Arten är sålunda 

 boreoarktisk och boreal. 



61. Dulichia falcata (Sp. Bate). 



St. 10 och 15 2 ex., st. 35 och 37 6 ex. (2), st. 42 3 ex. (1), st. 44 16 ex. (2), st. 46 75 ex. 

 (14), st. 49 11 ex. (2), st. 50 3 (3), st. 52 1 ex. 



Denna från svensk-danska farvatten hittills obekanta art förekommer regel- 

 bundet söderut åtminstone till Ven, ett par ex. ha anträffats t. o. m. söder om 

 Landskrona, tillsammans med föregående å IS— 42 m., lerbotten. 



Utbredning: Norge till Vadsö, 20 — 50 f.; Brit. öarna (Moray Firth). Arten har 

 således i stort sett samma utbredning som föregående. 



1 Inom detta släkte äro honorna av flera arter, särskilt i yngre stadier, ytterligt svåra att 

 skilja. För att ej på grund av en förväxling, som här svårligen kan undgås, komma till miss- 

 visande resultat anger jag inom parentes också hannarnas antal. 



