50 



Wilhelm Björck 



Utbredning: Norge till Lofoten (15—50 f.); Islands sydkust; Brit. öarna; Frank- 

 rikes västkust (Concarneau). Arten således boreal och atlantisk. 



14. Michtheimysis mixta (Lilljeborg). 



St. 5 3 ex., st, 6 talrik, st. 7 20 ex., st. 8 70 ex., st. 12 och 13 70 ex., st. 10 och 15 70 ex., st. 13 

 15 ex., st. 18 och 20 250 ex. (många unga), st. 22 33 ex., st. 25 > 1000 ex. (endast få fullvuxna), 

 st. 26 talrik, st. 27 10 ex., st. 28 1 ex., st. 29 talrik, st. 30 6 ex , st. 31 > 1000 ex., st. 36 6 ex., 

 st. 35 och 37 400 ex., st. 38 20 ex., unga, st. 39 70 ex., st. 41 2000 ex., st. 42 1000 ex., st. 44 8 

 ex., st. 46 > 1300 ex., st. 48 9 ex., st. 49 > 300 ex., st. 50 50 ex., st. 51 talrik, st. 52 massor, 



st, 53 a 11 ex. 



Det vilar ett oförklarligt dunkel över kännedomen oin denna arts förekomst 

 inom stora delar av skandinaviska havsområden. G. O. Sars m. fl. ange den från 

 skilda delar av Norge från Ostfinmarken till Kristianiafjorden. Hos Meinert får 

 man vidare veta, att den längs västkusten går in i Östersjön, där den når ända upp 

 i Bottniska viken, men samtidigt att den »kun er fundet spredt og enkeltvis» i 

 Sundet jämte ett par andra lokaler. Den förra uppgiften grundas sålunda icke på 

 danskt material. H. J. Hansen framhåller uttryckligen, att arten icke kännes från 

 Västerhavet, Skagerack och egentliga Kattegatt. Svårförståelig är dock uppgiften 

 hos samma författare, att den även i Sundets norra del är obekant, i det att, hur 

 man än vill räkna gränser, Lilljeborgs typexemplar stamma antingen härifrån eller 

 från sydöstra Kattegatt. Därtill kommer att Lönnberg angivit arten utom från 

 mellersta Sundet även från Skelderviksområdet. 



I syfte att lämna ett bidrag till utbredningsfrågan har jag här ovan givit en 

 utförlig förteckning å samtliga de många lokaler, där arten erhållits i större eller 

 mindre mängd. I saraband härmed må det tilläggas, att jag erhållit en del ex. av 

 M. mixta även inom Skagerack, i Brofjorden (1913). Efter detta konstaterande 

 av dess förekomst i Skagerack, tvekar jag ej att hänföra den även till norra Katte- 

 gatt på grundvalen av ett i Köpenhamns museum befintligt av C. G. Joh. Petersen 

 signerat ex., vars bestämning med orätt — säkerligen på grund av lokaluppgiften — 

 försetts med ?. En granskning av artens förekomst inom Öresund ger vid handen, 

 att den inom hela områdets sublittoralregion är ett synnerligen utpräglat karaktärs- 

 djur, som praktiskt taget icke någonstädes saknas under 20-metersgränsen. Den er- 

 hålles med olika bottenredskap i stort antal, å somliga stationer i tusental under 

 en kvarts drag, mängder, vilkas motstycke endast DiasUjlis rathkii å vissa lokaler 

 har att uppvisa. Otvivelaktigt lever den omedelbart ovan bottnen, däremot icke 

 egentligen pelagiskt, enligt vad våra undersökningar utvisa. Så vitt jag har mig 

 bekant, har ett motsvarande massuppträdande tidigare iakttagits endast i Östersjön 

 (H. J. Hansen). Klart är, att M. mixta just på grund av denna massförekomst måste 

 spela en viktig roll som näring för andra organismer, icke minst för fiskarna 

 (Schiemenz, Apstein), ett förhållande, som torde böra understrykas, då fauna- 

 element med artens biologiska villkor svårligen låta sig säkert uppskattas genom 

 boniteringsundersökningar enligt Petersens metod. 



