Biologisk-faunistiska undersökningar av Öresund 59 



att konstatera dess förekomst så långt in i Sundet. Det enda exemplar, som er- 

 hållits, stammar från norra Öretvisten, 28—30 m., skalgrus och lera. I Kattegatt 

 är arten allmän inom littoralregionen, omkring 10 — 35 ra., t. ex. vid Anholt, där 

 den i stor mängd påträffats som maginnehåll hos torsk; i Skagerack känner man 

 fynd från de största djupen, ex, 660 m. 



Utbredning: Norge, söder om Lofoten; runt Brit. öarna och längs Västeuropa 

 ned till Kapverdeöarna; Medelhavet. Således boreal och atlautisk-mediterran. 



19. Inachus dorsettensis (Pennant). 

 St. 38 1 ex. 



Arten, som förut ej torde ha erhållits söder om Hellebœk, är i Kattegatt tämligen 

 allmän å jämförelsevis grunt vatten, 20—35 m., grus-, sand- eller slikbotten; sällan 

 djupare. Det enda iakttagna exemplaret erhölls nordväst om Ven å 18-20 m., 

 sandblandad lerbotten med skal och slagg. 



Utbredning: Från Norges västkust (Trondhjemsfjord) längs Västeuropa söderut 

 till Azorerna; Medelhavet och Adriatiska havet. En boreal och atlantisk-medi- 

 terran art. 



20. Hyas araneus (Linné). 



St. 16 1 ex., st. 29 1 ex.,' st. 46 1 ex., st. 49 5 ex. 



Redan ( )ested upptar arten från Sundet (Landskrona). Stephensen anger 

 dess sydgräns vid Hellebaek; därjämte uppgives den från västra Östersjön yttre 

 delen av Kielerbukten (Mejnert). Arten har erhållits enstaka å skilda lokaler söderut 

 till tvärs Taarbœk, 19 — 42 m., mer eller mindre ren lerbotten. Anmärkningsvärt 

 är, att den uppträder sällsyntare än följande, vilket synes vara fallet även i Katte- 

 gatt (Stephensen). 



Utbredning: Norge till Osttinmarken ; längs Europas nordkust till Karahavet; 

 härifrån och till Ostkap har ilen ännu ej anträffats; Okotska havet; Amerikas 

 ostkust från Labrador till Cap Cod; Västgrönland norrut till 69° 14'; V. och O. Spets- 

 bergen; genom Nordsjön går den runt Brit. öarna till Kanalöarna och Nordfrankrike. 

 Den omständigheten, att den saknas vid Ostgrönland, Jan Mayen och norra Labrador 

 samt är sällsynt i Karahavet, synes mig tala för riktigheten av H. J. Hansens 

 åsikt, att arten ej är högarktisk utan arktisk, måhända väsentligen boreoarktisk 

 och boreal. Dopleins hävdande av circumpolaritet tarvar ytterligare bevisning. 



Den batymetriska förekomsten växlar under olika betingelser; Stephensen upp- 

 ger den i Kattegat från 2 — 30 m. ; vid norska kusten 10—30 m. (Dons), iuom 

 arktiska trakter 15 — 70 f. (H. J. Hansen). Vid vår västkust erhålles den ofta 

 från större djup. I Öresund karaktäriserar arten sublittoralregionen. 



