III. Öresunds naturförhållanden. 



1. Djup och bottenbeskaffenhet. 



Då det gäller att påvisa orsaksförhållanden och lagbundenheter i de marina 

 djurens utbredning, möter man en mångfald av faktorer, av vilka endast några få 

 kunna till sin räckvidd ens tillnärmelsevis överblickas. Appellöf betonar i sina 

 viktiga undersökningar över Nordhavets dekapoder, att temperaturen, salthalten och 

 bottenbeskaffenheten äro de hithörande förhållanden, med vilkas betydelse vi gjort 

 oss mest förtrogna. Säkerligen är det dock närmast så, att för en mängd former 

 dels variationerna häri, dels kombinationen av dessa faktorer äro utslaggivande, icke 

 förhållandena isolerade eller tagna var för sig. Att bottenbeskaffenheten i förening 

 med djupet i många fall spelar den allra största roll även under likartade fysika- 

 liska förhållanden, därå har C. G. Joh. Petersen lämnat de mest belysande exem- 

 pel, vilka varje med havsbiologiska undersökningar sysselsatt lätt nog kan öka. 



Salthalts- och temperaturförhållandenas reglerande inflytande få vi tillfälle att 

 närmare belysa i samband med diskussionen av ( )resundsområdets djurgeografiska 

 karaktär. Säkerligen spela härvid variationerna från dag till dag och under 

 skilda årstider en vida större roll än man tidigare varit böjd att antaga. I dessa 

 förhållanden har man sannolikt att söka en av de närmaste orsakerna till den periodi- 

 eitet i uppträdandet, som kan konstateras hos flera former. 



Träffande har man karaktäriserat Öresund som en ryssja. Det är ej blott 

 den yttre formen, som inbjuder till en dylik parallell. Genom de skilda natur- 

 förhållandena i olika delar av »Oresundsryssjan» gallras, liksom i en verklig ryssja 

 de former, som norrifrån råka in i den. Börja vi vid den traditionella nord- 

 gräns, som löper längs linjen Kullen — Gilbjerghoved, så finna vi vid en blick 

 på ett sjökort 20-meterskurvan gå mycket nära land framför allt vid Sverge. Större 

 delen av havet här är 25 m. djupt och sydöstra Kattegatts 25 — 30 meters djup- 

 ränna, kan sägas fortsätta omedelbart in i Sundet. Bortsett från Kullatrakten är 

 stranden långsluttande. Söder om Viken närmar sig djupet successivt 30 m. och 

 når i djuprännan Öretvisten, som sträcker sig ned till Hälsingborg, ända till 

 47 m. Inom detta område är danska kusten i regel mera långgrund än den sven- 

 ska. Rännan forsätter söderut, i väster begränsad av det grunda sandflacket Dis- 

 ken (7 — 10 m.), nära svenska j landet, med ett djup av i regel 28 m. Söder om 



