Biologisk-faunistiska undersökningar av Öresund 



65 



T det stora hela synes bottenbeska ff enheten i Öresund icke nämnvärt avvika 

 från Kattegatts, sådan C. G. Joh. Petersen skildrar den i »Hauch »-expeditionens 

 allmänna resultat. Lerans uppträdande på ringare djup karaktäriserar såväl Katte- 

 gatt som Öresund i jämförelse med Skagerack. Däremot har helt visst Petersen 

 anlagt väl skematiska synpunkter, då han (s. 434) anger, att »Lerbunden gaar ikke 

 stort syd for Kullen, den blandede Bund derimod gaar ind i den nordlige Del af 

 Sundet til syd for Hveen.» Var och en, som varit i tillfälle att undersöka botten - 

 material, måste komma till den uppfattningen, att typisk lerbotten är förhanden 

 åtminstone till strax söder om Ven. 



I nära sammanhang med bottenbeskaffenheten stå vegetationsförhållandena. 

 Häröver föreligga observationer av Örsted och Lönnberg. Då det ej ingår i min 

 uppgift att ge en närmare framställning av hithörande förhållanden, och då från an- 

 nat håll en undersökning är under utförande, skall jag inskränka mig till några 

 korta antydningar i syfte att i sina huvuddrag ange vegetatiousområdets omfång. 



I Örsteds arbete (s. 23 ff.) urskiljas trenne olika bottenformer, området med 

 sand nående ned till 13 — 15 ra., hård botten med alger ned till 15 — 20 m. samt 

 den mer än 20 m. djupa delen med lerbotten, vars förekomst ovan avhandlats. 

 Beträffande algvegetationens karaktär gjorde Örsted gällande, att tre regioner borde 

 urskiljas, från stranden ut till 2—5 famnar, grönalgregionen, »Regio Algarum viri- 

 dium s. Chlorospermearum», därefter brnnalgernas, »Regio Algarum olivacearum s. 

 Melanospermearum», innefattande även Zosterabältet, ned till 7 — 8 famnar, samt 

 sist rödalgernas zon, »Regio Algarum purpurearum s. Rhodospermearum», vars un- 

 dre gräns anges till 20 famnar. Som Lönnberg framhållit, har denna indelning 

 sina svagheter, som göra det vanskligt att upprätthålla den i dess ursprungliga 

 skick. 



Vegetationsområdet inom den översta delen av littoralregionen är i stor 

 utsträckning upptaget av Zostera marina. Lönnberg uppger zosteran förekomma 

 från ett par meter ut till 15 m. Sedan dessa undersökningar offentliggjordes, 

 har Ostenfeld publicerat en ingående framställning av denna arts biologi. Den 

 undre gränsen för grästångens förekomst sammanhänger nära med vattnets ge- 

 nomskinlighet och förlägges av Ostenfeld för Kattegatt till omkr. 11 m., för 

 Öresund och Själlands nordkust till 8 V* — 9 7* m - Resultatet av sina undersöknin- 

 gar över Zosteraus förekomst i Öresund sammanfattar Ostenfeld på följande sätt 

 (s. 30). »I den nordlige Halvdel af Öresund fra Helsingör til Drogden er der god 

 Aalegraesbevoksning fra Kysten til omtrent 4 1 /s Favne, dog mange Steder med bare 

 Pletter eller staerkt blandet med Alger. Den bedste Bevoksning er paa omkring 3 

 Favne.» Zosteraregionens undre gräns måste sålunda sättas vid omkring 9 m., 

 ej vid 15 m. Men det är att märka, att också inom detta bälte särskilt brun- 

 alger på sina ställen äro dominerande, liksom även betydande områden, t. ex. 

 stora delar av Lundåkrabukten, äro alldeles blottade på vegetation. Särskilt bör 

 nämnas Fucus vesiculosus och F. serratus, vilka flerestädes, där bottnen är stenig, 

 uppträda formationsbildande, t. ex. Barsebäck utanför hamnen, st. 36, i norra Öresund. 



Lunds Universitets Årsskrift N. F. Afd. 2. Bd 11. 9 



