Biologisk-i'aunistiska undersökningar av Öresund 



75 



och återkommer därtill vid diskussionen av den av mig utfyllda Öresundsfaunans 

 allmänna natur. 



2. Vertikalutbredningen, 



Vid Norges — och förhållandena ligga härutinnan överensstämmande ock- 

 så vid Bohusläns — skärgårdskust förlägger Appellöf o. a. den littorala regio- 

 nens undre gräns till 30—40 m. Med denna begränsning skulle nära nog hela 

 Öresundsområdet falla inom littoralregionen. I Öresund äro emellertid förhållan- 

 dena i nämnda hänseende ej oväsentligt avvikande. Vegetationen sträcker sig ej 

 så långt ned och de grundare områdena erhålla här sin särskilda hydrografiska 

 karaktär av det baltiska vattnet. Inom detta vattenlagers rayon ha vi de 

 euryhalina och euryterma djuren samlade. De mera stenohalina och stenoterma 

 formerna kunna däremot icke här uthärda inom strandbältet. Givetvis kan un- 

 der sådana betingelser, såsom Lönnberg framhållit, en enhetlig, för hela Sundet 

 giltig gränslinje icke fixeras. Det baltiska vattnet är söderut, i trakten mellan 

 Landskrona och Barsebäck, Vikhög, mera djupgående än längre norrut, där katte- 

 gattvattnet på ett helt annat sätt pressar på. Vi ha ovan framhållit, hurusom 

 gränsen mellan baltiskt och kattegattvatten ligger vid ungefär 20 m , samt att om- 

 rådet söder om Landskrona — Vedbseklinjen ej har konstant tillgång på saltare bot- 

 tenvatten. Här uppkommer hydrobiologiskt ett begränsat övergångsområde, där 

 förskjutningar i salthalt och temperatur, ofta nog jämförelsevis betydande, ha en 

 destruerande inverkan på de organismer, som där söka erövra ny mark. 



Med hänsyn tagen till förut anmärkta förhållanden kunna de två hydrogra- 

 fiskt olikartade områden, som vi i det föregående urskilt, tilldelas karaktär av ver- 

 tikalzoner, en övre och en undre, med gränsen förlagd vid omkring 20 m., i norra 

 Öresund, där algområdet når djupare, något lägre, vid 20 — 25 m. ; i södra, där ut- 

 präglad skillnad saknas, bortfaller den undre helt. Lönnberg (1898 s. 63) urskil- 

 jer en littor alf auna, som »till stor del kan sättas = brackvattensfaunan» och 

 en rent marin fauna, »eller om man så vill det djupare vattnets fauna». Lämp- 

 ligen skulle man kunna tala om en littoral och en sublittoral fauna, för att så- 

 medels markera, att »det djupare vattnets fauna» väsentligen bildas av element, 

 som inom andra delar av utbredningsområdet tillhöra den sublittorala regionen, 

 vissa nående ända ned i den abyssala. Den förra motsvarar Örsteds »Regio 

 ïrochoideorum» och delvis »JR. Gymnobranchiorum», den senare hans »Regio Bucci- 

 noideorum». 



Inom littoralregionen ha följande arter anträffats (enstaka fynd ej medtagna) 1 : 

 arnfipoder: Orchestia gammarellus, [Bathyporeia pilosa), [Apherusa bispinosa), 

 Calliopius rafhkei, (Paratylus s iv animer dami), [Gammarellus 



1 Spärrad stil anger, att arten ej påvisats i Östersjön; parentes betecknar förekomst endast 

 eller företrädesvis i undre delen av regionen. 



