Biologisk-faunistiska undersökningar av Öresund 



79 



rostris i havsbandet bebo algbältet, men inne i fjordarna träffas â leran och 

 djup av 100 m. Även Portunus depurator uppehåller sig i fjordarnas sublittoralregion. 



Den viktigaste vertikalutbredningen reglerande faktorn är härvid jämsides med 

 bottenbeskaffenheten helt visst att söka i de hydrografiska betingelserna, och vi ha 

 kunnat konstatera, hurusom djurvärldens vertikala fördelning i stort sett återspeglar 

 vattenlagrens skiktning. Även härutinnan har man en viss motsvarighet i fjordarna 

 (Appellöf s. 158), i det att ytvattnets växlingar också där inom de övre 10 — 20 

 m. framkallar en »Verarmung» av littoralfaunan. Den nämnda koncentrationen av 

 vertikalregionerna betingas säkerligen främst av organismernas känslighet för de 

 årliga temperaturvariationerna. Reibisch har helt nyligen (1914 s. 233) fäst upp- 

 märksamheten på, att en amplitud av 9° i Kielerbucht finnes redan vid 14 m., 

 medan i mellesta Nordsjön samma amplitud uppnås först vid 40 — 60 m. I Öre- 

 sund äro avvikelserna, som redan framhållits (se s. 69) frän förhållandena i södra 

 Kattegatt i detta hänseende tydliga nog, och synnerligen påfallande är skillnaden 

 mellan norra Kattegatt och Öresund. Medan variationerna i ytan och vid 5 fam- 

 nar äro nära överensstämmande i bägge områdena, äro avvikelserna i djupare vat- 

 tenlager mellan Öresund, södra och norra Kattegatt (profil II st. 7, utanför Vinga) 

 mycket stora, varom följande sammanställning (grundad på 1896 års danska obser- 

 vationer) ger en föreställning. 



Djup Ampli- Dj u P Ampli- Ampli- 

 tud tud tud 

 Öresund XIII: 3 10 f. 7°, 2 Kattegatt IV: 5 10 f. 14°, 0 11:7 13°, 0 

 15 f. 6°, 5 „ 15 f. 7°, 9 13°, 5 

 20 f. 7°, 9 9°, 5 

 25 f. 7°, 5 7°,4 

 30 f. - 6°, 8 

 „ 35 f. — 6°, 7 



Sundets årliga temperaturamplituder äro sålunda redan vid 20 meter mindre 

 än i Kattegatt vid 50 — 60 in. 



Det bör slutligen i delta sammanhang framhållas, att Öresund dock sakuar 

 representanter för den >< djup vattensfauna», som i Skagerack karaktäriseras av exv. 

 dekapoderna Poutophilus norvégiens, Munida rugosa, M. bamffica, Calocaris macan- 

 dreœ m. ti., vilka ej överskrida norra Kattegatt. Dessa formers utbredning synes ej 

 sträcka sig utanför de djupare områden, där bottenlagrens temperatur ej är under- 

 kastad några egentliga växlingar. 



3. Horisontalutbredningen. 



I min föregående uppsats har jag sökt påvisa, hurusom sublittoralfaunans 

 dekapoder i stort sett ej överskrida gränsen Landskrona — Ven. Området söder 

 därom erhåller sin karaktär av en artfattig littoralfauna, vars samtliga element äro 

 representerade också i Östersjön. Sedan den nämnda uppsatsen skrevs, har under- 



