80 



Wilhelm Björck 



sökningsmaterialet väsentligt vidgats, och då resultatet kvarstår oförändrat, har det 

 sålunda erhållit en vidare och säkrare grundval. För diskussionen om faunans 

 sammansättning inom olika delar av området och dess relation till angränsande 

 gebits torde det vara fördelaktigt att utgå just från dekapoderna, vilken grupp är 

 den med hänsyn till de olika arternas utbredning inom andra områden bäst kända. 



Den olika utbredningsvidd, som skilda arter besitta inom Sundet, kan i kort- 

 het formuleras : En grupp företrädes i hela den undersökta delen av Sundet i ungefär 

 likartad frekvens. Hit höra Spirontoearis gaimardi, Leander adspersus, L. squilla, 

 Crangon orangem och Carcinus mœnas. Samtliga äro, med undantag för den först- 

 nämnda, exklusiva littoral former samt undantagslöst förhanden i västra Östersjön. En 

 andra grupp finner sin sydgräns inom området mellan Ven och Barsehäck, det stora 

 flertalet nära Ven. Denna den talrikaste gruppen omfattar följande 12 dekapoder: 

 Pandalus montagui, P. borealis. Pandalina brevir ostris, Spirontoearis lilljeborgi, Hippo- 

 lyte varians, Crangon altmanni, Cheraphilus bispinosus, Eupagurus bernhardus, Gala- 

 thea intermedia, Hyas araneus, H. coaretatus, Portunus depurator. En närmare 

 granskning ger vidare vid handen, att de sydligast anträffade individerna äro att 

 uppfatta som enstaka utposter, och att man i de fall, då det rör sig om allmännare 

 former, med säkerhet kan påvisa en avsevärd frekvensminskning söder om linjen 

 Landskrona — Vedbœk. Och tager man hänsyn till mdlakosirakfaunan i dess helhet, 

 framstår det tydligt nog, att depressionen mellan Landskrona och Ven (st. 25) utgör en 

 reservoar, som uppsamlar de sista lämningarna av Kattegatts sublittoralfauna och i all- 

 mänhet ej släpper den vidare. Den nämnda gränsen överskrides icke alls av Pan- 

 dalus borealis, Pandalina brevirostris, Spirontoearis lilljeborgi och Hyas coaretatus. 

 Av Portunus depurator, som iakttagits i sammanlagt 21 ex., ba endast 2 ex. er- 

 bållits utanför gränsen, av Hyas araneus 1 av 8. Även beträffande de övriga ligga 

 förhållandena klara nog. Pandalus montagui har inalles träffats i omkring 160 ex., 

 varav å st. 18, 20, 22 10 ex. erhållits (arten ganska euryhalin, finns sällsynt i Kie- 

 lerbukten), Crangon altmanni, som är den enda i massa uppträdande sublittorala de- 

 kapoden, har söder om gränsen erhållits i tillsammans 17 ex. På samma sätt är 

 Eupagurus bernhardus, så snart nian når upp i Venområdet, allmän, men söder där- 

 om funnen endast enstaka; Galathea intermedia går enligt Stephensen ned mellan 

 Ven och Taarbrek, vilket nära sammanfaller med linjen Landskrona — Vedbeek. För 

 de två återstående, Hippolyte varians och Cheraphilus bispinosus, är jag på grund 

 av ofullständiga observationer ej i stånd verifiera regeln, men hänvisar för den först- 

 nämnda arten till vad, som å annat ställe (se s. 83) sägs om förhållandet mellan västra 

 Kattegatts och Öresunds fauna. A andra sidan är det väl otvivelaktigt, att den hittills 

 endast å st. 38 anträffade Inachus dorsettensis är att hänföra till samma grupp. 

 Återstående (J arter, Spirontoearis pusiola, S. spinas, Eupagurus pubescens, Anapagurus 

 chiroacanthus, A. lœvis, Portunus pusillus, äro anträffade endast norr om Hälsingborg och 

 i enstaka exemplar. Då det rör sig om arter, vilka i Kattegatt, tre av dem även i 

 Skagerack, erhållits mycket sällsynt, är jag icke säker, om de verkligen böra bilda 



