Biologisk-faunistiska undersökningar av Öresund 



83 



Det är i det föregående betonat, vad särskilt Petersen med skärpa fram- 

 hållit, att man, då det gäller att bringa utbredningsförhållanden under gemensam- 

 ma synpunkter och på grundvalen därav söka nå klarhet över djurgeografiska pro- 

 blem, måste väl akta sig för att överskatta värdet av enstaka »utlöpande» fynd. 

 I stället bör huvudvikten läggas på de allmänna formerna. Så gott sig göra lå- 

 ter, har jag sökt handla i överensstämmelse med denna grundsats. Att helt lämna 

 utlöparna å sido vore givetvis lika oriktigt. Då t. ex. en art som Pandahis borealis, 

 känd såsom stenoterm och stenohalin, påvisas väl uthärda i Öresund, så är detta 

 faktum i och för sig anmärkningsvärt och ägnat att i sin mån bidra till belysning 

 av faunans natur. 



För avgörande av de enskilda iakttagelsernas betydelse härutinnan är det av 

 stor vikt att ha förvärvat egen erfarenhet om de områden, det gäller att jäm- 

 föra. Om Kattegatts lägre krustacéfauna har jag tyvärr mycket obetydlig första- 

 handskunskap. De anmärkningar, som nedan göras, grunda sig därför väsentligen 

 på litteraturuppgifter. Så länge man opererar med vitsordat allmänna former och 

 sådana, som man icke har anledning misstänka genom sitt levnadssätt undandraga 

 sig fångstredskapen, torde detta tillvägagångssätt också låta sig försvaras. 



Meinert, H. J. Hansen och Stephensen framhålla ofta vid diskussionen av 

 olika arters utbredning inom Kattegattområdet en hos skilda former konstaterbar, 

 mer eller mindre utpräglad förkärlek för den östra eller västra delen. Så uppgivas 

 t. ex. Macropodia rostrata (L), Hippolyte varians, Spirontocaris cranchii Le ach, möjligen 

 även Athanas nitescens, vara allmänna i västra Kattegatt, medan de i östra Kattegatt 

 och Öresund antingen ej alls eller endast i enstaka exemplar anträffats. Detsamma 

 gäller om Bodotria scorpioides (Mont.), Eudorellopsis deformis (Kr.), Lamprops fascia/a, 

 Gitana sarsii Boeck, Neopleustes bicuspis (Kr.), Dexamine spinosa, Podoceropsis sophiae. 

 Möjligen skola kommande undersökningar på en eller annan punkt modifiera denna 

 förteckning. Säkert är dock, att de nämnda dekapoderna och Dexamine spinosa, 

 vilken sistnämnda jämte Macropodia rostrata och Hippolyte varians uppträder mycket 

 allmänt i västra Kattegatt, genom sin sällsynthet eller frånvaro i Sundet och östra 

 Kattegatt äro ägnade att avgränsa faunan där från västra Kattegatts och Bälternas, 

 på samma gång som de i sin mån kunna belysa överensstämmelsen mellan Sundets 

 och östra Kattegatts. I detta sammanhang förtjänar det även påpekas, att Appellöf 

 (1906 s. 160) konstaterar frånvaron i de norska fjordarnas inre delar av Hippolyte 

 varians och Macropodia rostrata. 



Ännu flera äro emellertid de former, som äro gemensamma för östra Katte- 

 gatt och Öresund, men frånvarande eller sällsynta i västra Kattegatt, och som först 

 uppträda i detta farvattens sydvästra del, varifrån de ofta nå upp i Bälterna. 

 Hit kunna hänföras: Portunus depurator, Craugon allmanni, Pandalina brevirostris, 

 Hemilamprops rosea, Lemon nasica, Eudorella truncatula, E. emarginata, Diastylis 

 lucifera. Väsentligen överensstämmande utbredning har även Astacilla longicornis. 

 Denna utbredning träffar man vidare hos många av de amfipoder, som dominera i 

 östra Kattegatt och Öresund, t. ex. Ampelisca macrocephala, Byblis gaimardii, Haploops 



