84 



Wilhelm Björck 



tubicola, Westivoodilla hyalina, Mcera lovéni, Photis reinhardi och Dulichia monacantka. 

 För echinodernierna har Petersen (1889 s. 52) för molluskerna Heincke (1896 s. 148) 

 konstaterat analoga utbredningsförhållanden, och Reibisch (1905 — 06) anmärker före- 

 teelser av samma innebörd för delar av Nortlsjöområdet. 



Vad som framkallar dessa ofrånkomliga faunaolikheter är i närvarande stund 

 omöjligt att helt överblicka. Säkert ligger en av orsakerna i den avvikande bot- 

 tenbeskaffenheten, i det att särskilt flera av de uppräknade amtipoderna äro utpräg- 

 lade slikformer; andra äro att söka i rent hydrografiska och batymetriska förhållanden. 

 De olikheter, som föreligga mellan det grunda, ej 20 m. djupa sandbottenområdet 

 väster om Läsö och Anholt, vilket först öster om linjen Anholt — Hjelm övergår i den 

 östra bassängen, och å andra sidan östra Kattegatts djuprännsystem med botten av 

 slik eller sandblandad slik, vilket trots uppgrundning söder om Anholt fortsätter in 

 i Sundet med djup, som ej någonstädes understiga 25 m., korrespondera med så- 

 dana i de hydrografiska betingelserna. 



Vad littoral faunan angår, är det uppenbart, att mera steuohalina former icke 

 kunna existera i Öresund, där salthalten i de övre lagren ända upp mot Kullen 

 ofta ej är nämnvärt högre än vid Sundets södra mynning. I västra Kattegatt 

 är salthalten hos ytvattnet större än i östra. Beträffande åter temperaturen 

 karaktäriseras såväl västra Kattegatt som Öresunds smala grundvattensbälte av 

 större amplituder, lägre vinter- och högre sommartemperatur än östra Kattegatts 

 och Sundets djupområden. Men sannolikt ligger häri icke hela orsaken. Ute- 

 slutet är nämligen icke, att även strömförhållandena kunna öva inflytande, i ana- 

 logi med vad Appellöf (1905 s. 90) gjort troligt för Nordsjöns del; Petterson 

 och Ekman ha ju uppvisat (1891 s. 77), att bottenströmmen i västra och östra Kat- 

 tegatt härrör av skilda vattenlager med olika salthalt och olika temperatur. Likaså 

 kunna möjligen kretsströmmar uppstå, som avstänga de sydöstra delarna från till- 

 försel av planktoniska larver och ungdomsformer. För min del är jag slutligen 

 böjd att antaga, att det sätt, varpå rekryteringen av faunan skett, utgör en bety- 

 delsefull faktor vid konstituerandet av olikheter av den nu anmärktas natur. Det 

 är säkerligen icke en tillfällighet att flertalet av de specifika »västformerna» äro 

 sådana med sydlig utbredning, medan »östgruppen» inom sig räknar ett stort antal 

 arter, vilkas utbredning sträcker sig från arktiska trakter nedåt den boreala regio- 

 nens sydgräns, och som på goda grunder kunna antagas ha invandrat norrifrån. 



4. Öresundsfaunans djurgeografiska ställning. 



Genom sina undersökningar i Öresundsområdet har Lönnberg, som redan 

 framhållits, velat fastslå, att faunan där genom de talrika arktiska formerna, delvis 

 med i viss mån diskontinuerlig utbredning, i mycket bär prägeln av en arktisk re- 

 liktfauna (se s. 72). I vilken mån denna slutsats finner stöd av de åberopade ut- 



