6Г4 
Rozbor staročeské liferaturrj. ./. Juvgmann : 
něž bůh diwy činí; Л) ježlo wětší poselstwí od boha dějí swťtu ; í) dewátý těch, ježlo ostří- 
bají ólowěka.] Pak ještě o andělech, jejich jakostech, [jsau silni, milowni, uměli, blaženi oc] 
Pokiacowání o angelech. Co Serafím atd.? k. 28. F^roč, ano se děje zde wšecko skrze an- 
děly, neprosíme jich, ale boha ? k. 29. O ráji, Adamowi [úpadek jeho — smrt], k. 30. Dobroli 
žiwu by ti na swětě? [Tři rozdíly žiwota: w ráji, samo dobro; na swětě, obojí t. dobro i 
zlo; w pekle, samo zlo], k. 31. Zawedení clowěka w ráji, k. 32. Proč bůh stwořil anděla 
toho zlého, aneb proč člowěka, vvěda , že nezdrží jeho pi ikázání? [Proto že z toho wždv 
dobro wyniká.] k. 33. Kterak to, bůh řekl: kteréhožkoli dne okusíte toho dřewa, umřete, 
an byl mnoho let Adam potom žiw? [Duchowně umřel.] k. 34. Ďábla bůh odsaudil na wěkv, 
člowěka milosrdně zachowal, dada spasitele, jenž zaii smrt trpěl. [Pro swě milosrdenstwí.] 
k, 35. Bvloliby dosti, aby Kristus lehkú a počestná smrtí byl umřel? [Dost, ale chtěl, abv 
se stalo zadost sprawedlnosti.] k. 36. Wšiclini-li lidé budau spaseni, když jest spasitel za 
wešken swět umřel? [Jen ti, kdo milují boha wíce než swět , t. ctnostní.] k. 3". Co jich 
tedy zatraceno bude! A kto jest aby swěta nemilowal — a již není druhé křtili, což tehdy 
než smrt wěčná lidem ? [Pokání a polepšení jest postredek.] k. 38. Na čem záleží hříšného 
obrácení, na jeholi wuli či na zwláštním daru boží milosti? [Wíce na daru boží milosti.] k. 39. 
Což tehdy činí vv nás swobodnost wůle? [Té nám neodjímá jeho milost.] k. 40. Proč bůh 
ne každému wlé tak silně daru swého, ažby i vvzbudil к dobrému wůli, aby tak wšickni spa- 
seni byli? [W tom wůle boží spravvedliwa a nezpvtatedlna.] k. 41. Budeli tiem mileji bohu, 
kto jest byl u weiikvch hříších, ač se i pokaje? [Lépe w hříších nebyti.] k. 42. Co jest to, 
ježto lidem tak překáži, že se chutně к bohu neobrátí, a wždy zase w hříchy upadají?] Sla- 
bost jich — a wšak bůh jest milosrdný.] k. 43. Dolirá rada, kdvž jest bůh milosrdný — a 
wšak jest i sprawedliw}'-. [Protož dobře činiti.] k. 44. Widíme to, že sú nestihnuti súdowé 
boží, a protož strach ny obchází, že newínie, milosti-li budem hodni čili mnáwisli. On sám 
wí, komu spomóž a koho nechá vv zahynutí. On wí, komu přichystal příčiny hodné к spa- 
sení jeho. [Nezpylatedlný jest bůh — a wšak wždy na nás jest přichystánu býti к spasení.] 
k. 45. Co má činiti člowěk, nemoha se z swého zlého pozdwihnúti, a tak wzajde w kakús 
rozpáč. [Ki'iw jest bohu, kdo se do jeho milosrdenstwí rozpáčí; čiii pokání!] k. 46. Kudy 
to jde, že tak sú rozdílní lidští límyslowé, jedni stojí po marném swělu, a druzí potom, ježto 
jest dobré? [Těžko jest pustili od swěta, ač nečiní šťastného, a opak.] k. 47. A snad po- 
sledním skrúšenim naleznu ještě boží milost? [Blázniwá to čáka.] k. 48. Že jest tak těžko 
|)ušliti od swěta, ano jest tak pracně slúžiti swětu. A ještě nejeden pro swět pracowaw těžko, 
nedojde toho, jemužby chtěl; a pakli dojde najposléz, ztratí lu útěchu, že túha jedno ostane 
jemu. By túž práci lidé pro bůh nesh , jako pro swět, dobrá odplatu od boha by wzali. 
A to by již nebyli w jiné wině tohoto swěta milowníci , a dosti jest winy tak pro marný a 
nestatečný swět nésti práci tak welikú a boha netbati. k. 49. Tehdy což móžeme rozoměti, 
že nemož člowěk bez práce žiw býti? k. bO. Kudy jest to, že často chce již dobře člowěk 
a nemóž sobě od(jlati. A ač se wyplete zlého z jednoho, opět se w jiné uwalí. k. Ы. Co 
díš o tom, ježto někto ostanác hříchow některých opět se w ně wplétá aneb w jiné a druhdv 
horší? k. 52. Tolik jest w swětě zmatków, nejlép utéci do kláštera. [Nic plátno] k. 53. Ty 
