Tcmúle Stitntho rczmluwy nábožné. 'Л 
675 
znáš (prawí děti) naše položenie, rci nám пс'чо к našemu bèhu. Dáwá jim prawidla některá: 
netbati na swèt , marných wěcí nemilowati эс.] к. 54. Kudy jest se zlý swèt i w klašterv 
wlúdil, a mezi ty, ježto před ním utíkali? k. 55. Jak to, že se často zlVm dobře, dobrvm 
zle wede? k. 56. Snadno jest iíci, že jest dobrá wèc pi otiwenstwí, ale trpěti není snadné — 
kto proti swé wûli trpí, kterú móž z toho chwálu míti? k. ó7. Kdvž jest tipéti, coť se zda, 
že jest trpěli najhodněji? k. 58. Ze každý trpí protiwenstwí. [Zadosti uwodi trojí: tělesně, 
zwírecí, duchowní.] k. 59. Jednoli má clowěk duchowní žádosti powoliti, a wždvli má trpěti 
dwě oně? [Clowěk má rozum, abv jím rozsaudil prawdu, i mezi těmi tími žádostmi nikteréž 
jest mimo prawdu nepowoliti. Wždy jest bojowali ; Pvcha chce pokoru přemoci, záwist nad 
milostí chce byti, hněw nad úklidností, lenost nad kyprostí, lakomstwo nad nedbáním sboží, 
lakotuě obžérstwo nad směrnosti w pokrmu a w pití, smilná necisloia těla nad zdržením od 
toho skutku šeredstwie.] k. 60. Kterak tt'ch sedm wlaštích a úhlawních liřícliow bojují proli 
šlcchelnostem a nepokoj činí dobrým, k. 61. Dí-li co pokora proli p\še. k. 62. O sednu 
smrtedlných břiších, a ncjprw o pýše naučení. O záwisti. Hněw a čeled jeho. Lenost. Lh-. 
komstwí. Lakota. Smilslwo. kap. 63 — 69. /йі ]»; íi 
Ještě podáme některá zwláštní místa, z nichž nějaké swt tlo na temnau známost o ži-i 
wotu spisowatťle samého wvchází. 
rSa sir. 84. Ze zde ty wěci božské widime jediné w zrcadle a w podobenstwí. A tak, 
dítky, ufaje, že z milosti ne w hrdosti, ne z wšelectwa budete čisti w těchto knihách, wšeckvf 
mienim, komužť kdv к rukama přijdu. К tomuť wás najprw napomínám , aby od pána 
boha . , . žádali pomoci, abv tomu bez bludu mohli rozumèti, co o jeho slyšíte wýsosti эс. 
Na str. 86. .\ lak sw. Pawel, sw. Augustin a jiní psali o bohu wvsoké a hluboké 
wěci. A najprwé večlí mistři po swatém Pawiu, potom sw. Augustin s jinými, ježto bylo 
latinskému jazyku neobvčejno, Wšak oni tu prostřeli cestu, mnohokrát latinský jazvk ře- 
ckyrai slowy naplacujic, až již ol)včej mají toho latinští mistři. A niv těšme sě w lěch kro— 
pějkách a w těch drobiech, ještoť od nich jako s stolu bohatého к nám přichodie, i prosit' 
wšech nelaliníkóvv : čtěte opatrně w mých knihách, donidž čemu nemóžele rozoniěti, nepřete 
se o mé řeči s laliníkv a s hrdými nejwiec oc. 
Na str. 94. Mv j.sme malí a hrubi ještě tak diwný spůsob pořadu toho obmyslili 
neb wyprawiti, a já pak owšem ; a wšak w té kratochwíli, ježto jsem pocai ty besednie řeči, 
řku což mohu, как sem četl o tom nebo slyšal, nebo kdy myslil; ač newšeho, co jsem 
četl, ale wšak něco, neb diwné a twrdé nám sú ty řeči, ježto mluwí sw. Dionysius ... ale 
mně bv ty řeči hrubý bvly a snad i wám, že sú w českém jazyku neobyčejný; protož jáť 
wáni w podobenstwí mienim ukázali něco pořadu angelského эс. 
Na str. 168. Dítbj : Milý latíku, Iv znáš naše položenie, rci nám něco к našemu 
běhu. Olfc: Tak jest bvlo, ježto sem psal najprw řeči tyto, že biech řekl něco, ježto sě wás 
dotýká; ale tuto neřkuť téhož, neb w mém již nejste poslušenslwie, ale že Iré wás jest 
cbwalně a dobře tento žiwol dokonalo, útěchu w tom maje, řkuť ještě něco jakožť sem i i 
obnowil knieby tyto, abv skrze to, že sem wám je psal, byly někomu к kratochwili, a tak 
řkuť wám, ačť wám jest toho i netřeba, ale pro jiné; nebť sě i ještě tieni nestydím, coť sem 
