VII. Tři náboženské traktáty z 15. století, filologicky 
wyswétleny. 
Od 
W á с 1 a w a Hanky. 
(čteno we shromážděni filologické sekci dne 16. března 1843.) 
Obrana wiery proti Pikhartóm. 
rukopisu na papíře w 'ice w českém Museum číslo 567 а/, předcházející spisy 
Mistra Přibrama na 82 bslech w třimecílma kapitolách. Přepsána tak jako spisy Příbramowy 
rukau Pavvla Sedlčanského, jakož to latinská záwírka: »Finis sabbato post conceplionem 
beate Marie virginis per me Paulům de Sedlczana Annorum dni 1491« doswědčuje. Ta sama 
obrana nachází se i w jiném rukopisu kapituly Pražské D. 107 na papíre w menší 8ce 2П 
listu od r. 1Ô26 »olim e penu libiaria Joannis Myslopoli.« Jazyk této obrany jest лѵеіті 
čistý i prawidelnv, sloh lehký a srozumitelný: některá zwláštní slowa i obraty níže uwedeme. 
Pro historii církevvní wůbec a českých bratří zwláště zasluhowalaby kniha tato, jakožto nej- 
starši o sektě té, aby tištěna byla. Kdoby spisowatelem jejím byl, ještě se s jistotau wypá- 
trati nemohlo: bylť přísný kompaktatista, kterýž i římským kněžím ubližowati nedá. Začíná 
pak těmito slowy: »Pán spasitel a Buoh náš řvrystus .Ježíš, nato jest přišel na tento swět, 
abv ne swú wuoli, ale toho kto jest poslal ho, činil. Otce swého na swětě. A ta byla je a 
jest wuole Otce, aby wšickni wěřili w jeho syna, wěřili owšem beze wšie wymienky wšeni 
slowóm milosti jeho, a wěřili což jest koli skrze proroky i jiné služebníky jeho wěrné mlu- 
vveno o něm. Neb kto wěří w syna, máť žiwol wěčný, ktoby pak nedowěřil synu, neuzřít 
žiwota, ale hněw boží trwá nad ním. A sám učedlníkóm přimlúwá a die: o blázni a zpo- 
zdilého srdce к wěření při wšem, což sú mluwili proroci, kteřížto swětí boží, ne z srdce 
swého, ne z swé wuole, ale duchem swatým nadchnuti jsúce mluwiewali sú. Protož tu wuoli 
Otce swého Krystus hlásal na swětě, a chtie aby wšichni hdé spaseni byli, a ku poznání 
prawdy aby přišli, wšecky je к tomu zwal, wšecky nabiezel, aby beze wšeho přijímánie osob 
90 * 
