712 Rozbor starovcsiiè literalnnj. Jfáclaiv Hanka: 
wšickni přišli a hodowali za stolem wiery jeho, jenž jest obecný i welikým i malým, duo- 
stojným i opowrženým, služebníkům i pánóm, ženám i mužóm, bobatým i cbudým, mdlým 
i silným, manželóm, pannám i wdowáni, žádného národu, wèku ani poblawí, žádného clo- 
wěka od svvé wiery Kryslus nezahánie: wšem ji na swětlo klade, wšem činí obecnu. Jakož 
lak swalý Pawel mluwí, že w Kryslu nenie muž ani žena, žid ani pohan, obřezaný aneb ne- 
obřezaný, učený aneb neučený, ale wšecko we wšech jest Krysus, wšecky wdéčné přijímaje, 
ktož w něho, a wí>cm slovvóm jeho wéřiti chtějí, aby to bylo pewně držáno, a w tom abv 
žádným během pochybowáno пеЬзІо. Ze žádna ctnost, žádný skutek, žádná mrawnost, žá- 
dná sprawedlnost, ani přirozená ani z zákona starého a z lidského wlipu a múdrosti jakkoli 
w vmyšlena, aneb z obyčeje nějakého uwcdcna a wkořeněna prospěli člowěku nemuože к mi- 
losti božie, anebo к spasení, leč s wěrú pewnú a beze wšie pochybnosti jistá, ke wsem 
slowóm a skutkóm kteréž jest Krystus Pán i mluwil i činil, puosobil i ustanowil, jímžto 
wšem mysl člowěka s takým ponížením a pokoru wěriti má, aby toho ani rozumem wymě- 
rowala, ani skrze otázky pochybné dosáhati chtěla, ani skze nesnáze a hádky к jistotě toho 
newvhledáwala, ani jinudy kudykoli rozuměli nepracowala, toho což jest pozuostaweno samé 
čistotě w iery, bez niežto nižádný člowěk bohu se slíbili nemuože, ani také spasen býti muože. 
Nebo wiera, základ a krumfešt wšeho stawenie duchownieho jest, kterážto sama beze wšech 
jiných ctností mnoho muože: nebo i hory přenášeli muože. Ale jiná žádná ctnost, ani wše- 
cky spolu by mohly býti, bez nie nic nemohú prospěti, ani také státi bez nie, jako jest již 
powěděno. Nebo prorok die: kto jest newěrným, ncbudeť přiemá duše jeho w něm, to 
jest, cožkoli činí w upřiemnosti prawdy nečiní, aniž činiti muože (t. bez wiery).« 
W páté kapitule uwádí se oněch deset kusů neb člankůw, o něž w Praze Starší to- 
hoto bralrslwa hádání měli a sice tímto historickým doložením: 
"Kdvž bylo léta božieho tisícieho člyřstého sedmdesátého dewálého, žádáni byli 
mistři pražští od znamenitých a urozených lidí welikými a snažnými prosbami, aby se s těmi 
bludnými lidmi sešli a s nimi rozmlúwali, prawiece, že jich jest ta žádost a wuole, aby 
počet wydali z učenie swého, a jestliže bv w čem scestní byli nalezeni, žehy podlé ukázánie 
zákona božieho naprawiti chtěli. Tehda powoleno jest jim. 1 přišli sú tito tří do Prahy 
odewšech z té roly wysláni: nějaký kněz Michal starý, kterýžto o sobě to wyswědčil, že je 
on tu rotu wyzdwihl, a Jan Chelčický a Prokop kněz jich, a to před swatým Wáclavsem na 
dwě neb na tři neděle. I přišli do koUege weliké, a tu s některými mistry a kněžími star- 
šími uložili sobě čas, aby powlowně a dobrotiwě s obú stran s sebú rozmluwili, jakož pak 
pres dní několiko bvlo rozmiúwánie společně to, tázáni jsúce, jakéby to učenie nowé měH, 
jímžby se také od jiných wšech odtrhH, a jestližby mohlo to písmy jistými a swatvmi pro- 
wedeno býli.« 
Na počátku sedmé kapitoly řeč jest o nowokřtěncích jako o zdroji sekty této: »Ten 
blud od některého kněze Nowata bvl navprwé pošel, a to po wstiipení Páně na nebesa léta 
dwústého za časów Decia ciesaře římského. A že mnozí se bvli bludu toho chopili, nazwáni 
byli wssickni od wěrných Nowačanowé, kteřížto také i to piidáwali, že ktož padne w hřích 
po křtu, žádné naděje mieti nemá к spasení, aniž ten wiece к milosti božie přicházie. Jakož i 
